Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить винести рішення про стягнення з відповідача заборгованість по кредитному договору від 24.11.2012 року в розмірі 16519,44 грн., а також відшкодувати позивачу сплачену ним суму судового збору в розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування визначених у позові вимог позивач в своїх доводах вказує, що відповідно до укладеного 24.11.2012 р. договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 02.05.2017 року має заборгованість в розмірі 16519,44 грн., яка складається з таких сум: 1764,09 грн. - заборгованість за кредитом; 13492,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - (фіксована частина), 762,83 грн. - (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором, відповідач порушив норми цивільного законодавства та умови кредитного договору. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою, в якій, підтримавши позов, просив провести розгляд справи без його участі й не заперечував проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Свою правову позицію він обґрунтовує тим, що надані суду позивачем письмові матеріали не можуть сприйматись як докази виникнення з його вини заборгованості за договором від 24.11.2012 р. В документах мається розрахунок заборгованості за договором від 24.11.2012 р., з якого вбачається, що він не користувався кредитними коштами ще з травня 2013 року. Після того, як між банком та ним 28.11.2012 року було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукта кредитних карт, він повністю сплатив наявну на травень 2013 року заборгованість в одному з відділень «Приватбанку» в м.Ніжин і просив співробітника банку закрити цей кредитний договір. У відповідь йому було запропоновано звернутись до банківського відділення у м.Києві, де була укладена первісна угода про надання кредиту. Оскільки він не мав можливості звернутись до київського відділення з причини зайнятості на роботі у м.Славутич, він погодився передати цьому співробітнику Ніжинського відділення «Приватбанку» банківську карту та квитанції про сплачені кошти на погашення кредиту для їх пересилання поштою на адресу Київського відділення банку. Оскільки він був переконаний у компетентності співробітника Ніжинського відділення, то не замислювався про потребу отримання копій переданих документів та кредитної картки. Отже, він припинив використовувати кредитні кошти з травня 2013 року і вважав закритим кредитний договір. Тому, з урахуванням зазначених обставин та за відсутності іншої можливості довести відсутність боргових обов`язків, він має право просити суд про застосування у даному спорі строку позовної давності згідно з ст.257 ЦК України. Також просив суд звернути увагу на те, що позивач проігнорував вимогу суду про витребування фотоматеріалу про вручення йому кредитної карти. Також залишено без відповіді запитання про номер врученої йому карти та строк її дії. Все зазначене дозволяє ставити під сумнів добропорядність позивача у даному спорі. Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши наявні у справі документи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також і те, що відповідач з запереченнями проти вимог позову до суду не звертався, оцінивши наявні докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правові підстави для врегулювання спору. Судом встановлено, що підставою для звернення до суду ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] є заборгованість за кредитним договором між сторонами від 24.11.2012 року в розмірі 16519,44 грн. [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з невизначеним позивачем кінцевим терміном повернення, але пов`язаним з невизначеним строком дії картки, відомості про що на запит суду не були надані. Позивач не побажав прийняти безпосередню участь у судовому процесі, скориставшись своїм правом на звернення з заявою з проханням провести розгляд справи без його участі. На звернення суду з вимогами про надання доказів правомірності вимог до відповідача ним надсилались листи без належного інформаційного наповнення, що можна кваліфікувати як неповне дотримання стороною позивача вимог, визначених ст.43 ч.2 п.4 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Свою правову позицію він обґрунтовує тим, що надані суду позивачем письмові матеріали не можуть сприйматись як докази виникнення з його вини заборгованості за договором від 24.11.2012 р. В документах, переданих позивачем суду, мається розрахунок заборгованості за договором від 24.11.2012 р., з якого вбачається, що він не користувався кредитними коштами ще з травня 2013 року. Після того, як між банком та ним 28.11.2012 року було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукта кредитних карт, він повністю сплатив наявну на травень 2013 року заборгованість в одному з відділень «Приватбанку» в м.Ніжин і просив співробітника банку закрити цей кредитний договір. У відповідь йому було запропоновано звернутись до банківського відділення у м.Києві, де була укладена первісна угода про надання кредиту. Оскільки він не мав можливості звернутись до київського відділення з причини зайнятості на роботі у м.Славутич, він погодився передати цьому співробітнику Ніжинського відділення «Приватбанку» банківську карту та квитанції про сплачені кошти на погашення кредиту для їх пересилання поштою на адресу Київського відділення Приватбанку. Оскільки він був переконаний у компетентності співробітника Ніжинського відділення, то не замислювався про потребу отримання копій переданих документів та кредитної картки. Отже, він припинив використовувати кредитні кошти і повністю погасив кредит у травні 2013 року і вважав закритим кредитний договір. Тому, з урахуванням зазначених обставин та за відсутності іншої можливості довести відсутність боргових обов`язків він має право просити суд про застосування у даному спорі строку позовної давності згідно з ст.257 ЦК України. Також просив суд звернути увагу на те, що позивач проігнорував вимогу суду про витребування фотоматеріалу про вручення йому кредитної карти. Також залишено без відповіді запитання про номер врученої йому карти та строк її дії. Все зазначене дозволяє ставити під сумнів добропорядність позивача у даному спорі. З огляду на дані, що визначені в письмових доказах, долучених позивачем до позовної заяви, а саме, розрахунку заборгованості починаючи з грудня 2013 року, та враховуючи доводи відповідача про повний розрахунок по кредитним зобов`язанням у травні 2013 року, суд вважає правомірною вимогу відповідача про застосування у даному спорі строку позовної давності згідно з ст.257 ЦК України. Водночас, розглядаючи дану справу, суд вирішує спір з урахуванням таких положень ЦК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно з ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на факти, встановлені з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем на обґрунтування правомірності заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів правомірності заявлених у позові вимог.

Outcome: dismissed