Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21.06.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», (надалі Банк), та [PERSON] було укладено договір № б/н на отримання кредиту у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт (його збільшення або зменшення) встановлюється за рішенням банку, на що відповідач дала згоду. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 33 794,47 грн., яка складається з наступного: - 4 563,43 грн. - заборгованості за кредитом; - 24 213,49 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; - 2 932,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 1585.45 грн. штраф (процентна складова). В добровільному порядку відповідач не погашає борг, не дивлячись на неодноразові нагадування зі сторони банку, тому представник позивача змушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання позов не визнає, з обставинами, викладеними у позовній заяві не згодна, посилаючись на те, що з істотними умовами кредитного договору ознайомлена не була, свій підпис від зазначеними умовами не ставила. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнає, посилаючись на те, що за умовами договору, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] від 21.06.2010 року, кінцевий термін повернення кредиту співпадає з строком дії картки. Кредитну картку [PERSON] видали під [NUMBER]. Строк дії кредитної картки визначили як 06/14, що відповідає червню 2014 року. В підтвердження зазначеної обставини, представник відповідача пред'явив копію кредитної картки [PERSON]( а.с. 73; а.с. 103). Останнє самостійне погашення відповідачем було проведено 21.03.2012 року в сумі 334, 48 грн. з карткового рахунку [PERSON] [NUMBER](а.с. 84). Для того, щоб обновити строк позовної давності Банк 22.06.2015 року самостійно провів операцію «Автоматичне погашення простроченої заборгованості ( а.с. 78) з карткового рахунку [NUMBER] ( а.с. 73) в сумі 574,20 грн., що не співпадає з номером карткового рахунку [PERSON], більш того, проведеного після спливу строку дії кредитної карточки за [NUMBER]. Крім того, представник відповідача зазначив, що кредитний договір є споживчим договором, що регулюється Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року та Законом України « Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, відповідно до яких кредитодавцю забороняється в договорі встановлювати штрафи та пеню, стягнення яких одночасно є протиправним, а також зазначив, що відповідач не була ознайомлена з умовами кредитування. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, застосувавши наслідки пропущення строків позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази, судом встановлено наступне. 21.06.2010 року, відповідно до укладеного договору № б/н між «ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідча отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER]зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, визначеного як 06/14, тобто червень 2014 року. Відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій ознайомилась з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. ПАТ КБ «ПриватбБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн. Однак, всупереч зазначеним вимогам відповідач порушила умови договору, не сплатила кредит, відсотки та комісію за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 33 794,47 грн., яка складається з наступного: - 4 563,43 грн. - заборгованості за кредитом; - 24 213,49 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; - 2 932,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 1585.45 грн. штраф (процентна складова). Дослідивши виписку по картці/рахунку [NUMBER] за період з 01.01.2010 року по 19.06.2016 року (а.с. 74-91) встановлено, що останнє самостійне погашення кредиту відповідачем [PERSON] відбулося 21.03.2012 року в сумі 334,48 грн. з кредитної картки №5457 0824 9422 5162 (а.с. 84), а 22.06.2015 року зафіксована операція ПАТ КБ «ПриватБанк» як «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки [NUMBER]» в сумі 574,20 грн. (а.с. 78),при цьому кредитна картка [PERSON] [NUMBER]видана терміном до 06/14, що відповідає червню 2014 року. На підставі вищедосліджених доказів суд прийшов до висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було порушено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], на застосуванні якої наполягає представник відповідача. Вирішуючи спірне питання суд виходить з натупного. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. У зв'язку з цим платіж, здійснений 22.06.2015 року, не може бути визнаний судом, як такий, що перервав строки позовної давності, оскільки надані суду розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку, а також інші надані позивачем в обґрунтування позову відомості, не містять доказів того, що цей платіж був здійснений особисто [PERSON] або уповноваженою на це боржником особою, а також що вказаний платіж був направлений на погашення кредитної заборгованості в цілому або в рахунок погашення лише певної частини заборгованості. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, докази існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України із дотриманням письмової форми та наявністю підписів сторін, відсутні Враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 17.04.2018 року, позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, оскільки з моменту внесення останнього платежу відповідачем від 21.03.2013 року і до подання позову пройшло понад три роки. З заявою про визнання поважними причини пропуску позовної давності позивач до суду не звернувся. Відповідно до наданих суду представником відповідача поштових повідомлень, які свідчать про те, що представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не забрав у відділені Укрпошти відзив на позовну заяву, позивачу невідомо про заперечення з боку відповідача. Представник відповідача відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України є підставою у відмові у задоволенні позову. За таких обставин, суд вважає законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню заяву представника відповідача про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог у зв'язку з чим в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed