Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач 09.07.2018 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем [PERSON] позивачу було надано розписку, згідно з якою відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 6000 грн., які зобовязалась повернути до 05 лютого 2018 року. Оскільки умови договору позики не було виконано відповідачем позивач на підставі ст.ст. 1047, 1053 ЦК України просить стягнути з відповідача на його користь 6000 (шість тисяч) грн. боргу та понесені ним витрати, які складаються із судового збору у розмірі 704,80 грн., 10 грн. послуги банку, а також 350 грн. послуги адвоката. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом.\~\~ Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на розписку від 24.08.2017 року, згідно якої [PERSON] отримала у [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 грн. та зобовязалася передати [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 грн. із зазначенням строку повернення не пізніше 05.02.2018 року. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості\~речей. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1\~статті 1051 ЦК України\~передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні позивач підтвердив, що грошові кошти у розмірі 6000 грн. він [PERSON] не передавав. Дана розписка [PERSON] була надана позивачу в рахунок зобовязання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням її сином [PERSON] В матеріалах справи наявна ухвала Селидівського міського суду Донецької області від 15.08.2017 року, яка набрала законної сили, з якої вбачається, що кримінальне провадження\~№12017050500000758\~за обвинуваченням\~[PERSON]\~за ч.\~1\~ст.\~122\~КК України\~було закрито\~у звязку\~із відмовою\~потерпілого [PERSON]\~від обвинувачення. Надаючи оцінку наданим доказам, суд дійшов\~до висновку,\~що між [PERSON] та [PERSON] не відбулось укладення договору позики, оскільки позивачем не передавались грошові кошти відповідачу, а тому правовідносини між учасниками справи не можуть регулюватися ст.ст.1046-1052 ЦК України. Крім того, з урахуванням обставин викладених у позовній заяви, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту. В даному випадку має місце кримінальне провадження №12017050500000758 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КК України, позивач є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Тобто, правовідносини, які виникли між [PERSON] і [PERSON] регулюються ст.. 1177 ЦК України, яка передбачає відшкодування (компенсацію) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. З огляду на викладене, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. У відповідності вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed