Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк»» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-137. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну назви банку на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до вказаного договору позивач надав [PERSON] кредит в сумі 14\~500 дол. США. У забезпечення виконання зобовязань [PERSON], між позивачем та [PERSON] 13 березня 2008 року, було укладено договір поруки за № 1-895/06-034-137. Оскільки відповідач 1 не виконував свої зобовязання по договору та не вносив своєчасно платежі, станом на 16 березня 2017 року утворився борг у сумі 13690 дол. США за кредитом та 17066,76 дол. США за відсотками, який позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, пояснивши, що при підготовці позовної заяви представником позивача не враховано наявність заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2010 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №895/06-034-137 від 13 березня 2008 року, у сумі 20 199,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25 березня 2010 року еквівалентно 160 279,63 грн. Таким чином, судовим рішенням стягнуто тіло кредиту, яке неможе бути повторно включено до позовних вимог. Станом на день подачі позову вказане рішення суду не виконане, заборгованість за кредитом не погашена, а тому враховуючи наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, правовідносини сторін договору не припинені, що не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України і від сплати відсотків за користування коштами. Тому представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за відсотками за останні три роки до дня звернення до суду з позовом, а саме за період з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6 257,47 дол. США; та пені за несвоєчасне їх повернення, за останній рік, а саме за період з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 1 546,69 дол. США. Відповідач [PERSON] у судовому засідання проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, про що подав письмові заперечення, в яких просив суд застосувати строк позовної давності щодо всіх вимог позивача, який на його думку закінчився у вересні-жовтні 2013 року, та в повному обсязі відмовити у задоволенні позову. Свою позицію пояснив з посиланням на практику ВСУ щодо того, що зі спливом строку давності по основному зобов'язанню спливає і строк давності по всіх додаткових зобов'язаннях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно чинного законодавства, про що є підтвердження в матеріалах справи. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-137. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну назви банку на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до вказаного договору позивач надав [PERSON] кредит в сумі 14\~500 дол. США зі сплатою 13,5 % річних. У забезпечення виконання зобовязань відповідачем 1, між позивачем та відповідачами 13 березня 2008 року, було укладено договір поруки за № 1-895/06-034-137. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2010 року у справі №2-649/2010 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги Банку задоволено у повному обсязі. Вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованість за кредитним договором у сумі 20 199,07 дол. СІЛА, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.03.2010 еквівалентно 160 279,63 грн. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовим рішенням підтверджено обставини щодо отримання відповідачем 1 кредиту та не виконання належним чином зобов'язань по ньому. Станом на день розгляду справи вище вказане рішення суду не виконане, заборгованість за кредитом не погашена, що не заперечується відповідачем 1 у судовому засіданні. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23 вересня 2015 року «Виходячи із системного аналізу ст.ст. 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.» Тому посилання відповідача 1 на те, що основне зобов'язання, а разом з ним і додаткове припинилися через три роки після набрання судовим рішенням законної сили, не є обгрунтованим, адже борг не повернуто, зобов'язання не припинилися, а позивач просить стягнути борг по відсотках у межах строку позовної давності, тобто за останні три роки від дня звернення до суду з позовом щодо відсотків та за рік щодо пені. За таких обставин, суд вважає, що вимога щодо стягнення відсотків за період з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6 257,47 дол. США за користування кредитними коштами є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 1546,69 дол. США, то слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~). Такий порядок визначено\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів\~\~сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений\~ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Такої ж позиції притримується ВСУ, зокрема у постанові ВСУ по справі № 6-2667 цс16 від 16 серпня 2017 року. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 1546,69 дол. США не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позов задоволено частково, то відповідно розмір судового збору, який підлягає стягненню у гривневому еквіваленті до долара США, станом на день сплати судового збору позивачем, складає 1650 грн.07 коп. Так як відповідачі не є солідарними боржниками в частині сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідачів у рівних частинах, що складає 825 грн. 04 коп. з кожного відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial