Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач 08.10.2015 року, звернувся до суду з позовом [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті ДТП та судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.04.2015 року в с. Стоянка, Києво-Святошинського району, Київської області відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль позивача «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2015 року винним у даній ДТП є водій автомобіля [NUMBER] [PERSON]. З метою встановлення вартості відновлювального ремонту, позивачем було замовлено експертизу про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], за її проведення сплачено 500,00 грн. Відповідно до звіту № 2113 від 24.04.2015 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту становить 126666,33 грн. На момент ДТП, власника автомобіля [NUMBER], була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АІ/4325793 від 03.10.2014 року у ПАТ СК «Скайд». Позивач звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування, та ПАТ СК «Скайд» виплатило позивачу 31112,41 грн. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між виплатою страховою компанією, та витратами, які поніс позивач в розмірі 95553,93 грн. Окрім того, позивач просив стягнути 500,00 грн., понесених ним по оплаті за проведення звіту № 2113 від 24.04.2015 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER] та судові витрати в розмірі 960,54 грн. З огляду на зазначені обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні 14.01.2016 року позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні 14.01.2016 року відповідач, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав належних доказі понесених витрат, саме в розмірі 126666,33 грн., відповідно до звіту № 2113 від 24.04.2015 року, оскільки даний звіт було складено за відсутності відповідача, що позбавило відповідача можливості його оскаржувати, надавши до суду про це письмові заперечення (а.с. 53-54). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч. 2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику,застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що 19.04.2015 року в с. Стоянка, Києво-Святошинського району, Київської області відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль позивача «Пежо», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 4). Відповідач [PERSON]О, в зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.56, 57). Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2015 року винним у даній ДТП є водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] (а.с. 5). Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 19.04.2015 року за участю транспортного засобу - автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], є [PERSON]. З метою встановлення вартості відновлювального ремонту, позивачем було замовлено експертизу про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], за її проведення сплачено 500,00 грн. (а.с. 38, 39, 40). Відповідно до звіту № 2113 від 24.04.2015 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту становить 126666,33 грн. (а.с. 6 - 35). Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється учасниками процесу, виконуючи умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АІ/4325793 від 03.10.2014 року, ПАТ СК «Скайд» прийняло рішення та виплатило позивачу 31112,41 грн.( а.с 42). Таким чином встановлено, що позивачем не отримано відшкодування вартості ремонту автомобіля в повному обсязі, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), становить 95553,2 грн. (126666,33 (розмір шкоди) - 31112,41 (страхове відшкодування)). Заперечуючи проти позову, відповідачем не заявлено клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи з визначення вартості матеріального збитку, завданого в наслідок ДТП, власнику автомобіля марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER]. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру поданої фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з подальшими змінами, установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень. Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 96053,92 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 960,54 грн., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 960,54 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір». Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 960,54 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 03.10.2015 року (а.с. 3). На підставі викладеного та

Outcome: approved