Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач 11.07.2018 звернулася до суду з вищеназваним позовом і просить суд визнати [PERSON], [INFO] (посвідка [NUMBER]) та [PERSON] [INFO] ([NUMBER]) такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком по вулиці [ADDRESS] внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені законодавством строки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є одноосібним власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.2006. З 2012 року відповідачі не проживають в зазначеному будинку, не сплачують комунальні платежі та не несуть витрат по обслуговуванню зазначеного будинку, що підтверджується актом депутата та поясненнями сусідів. Оскільки в добровільному порядку відповідачі по справі не бажають знятися з реєстраційного обліку з будинку, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні без її участі, судові витрати залишає за собою. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, судом зазначається наступне. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Позивач є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], що належить їй на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27.10.2006 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3210 (а.с.14). В даному житловому будинку зареєстровані, в тому числі, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], які з 2012 року не проживають в житловому будинку. Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що відповідачі відмовляються виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідачі відсутні понад один рік у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачами не надано, а судом не здобуто, тому суд прийшов до висновку, що відповідачі втратили право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Згідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судові витрати по оплаті судового збору суд за проханням позивача залишає за нею.

Outcome: approved