Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження. У своїй заяві заявники посилаються на те, що шлюбно-сімейні відносини у них припинились, спільне життя не склалось, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, досягли згоди щодо місця проживання неповнолітньої дитини, її утримання та виховання, поновлювати сімейні відносини не бажають. Від шлюбу подружжя має повнолітню дитину: [PERSON], [INFO] та неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. У судове засідання заявники не з'явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їх особистої участі, вимоги заяви підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їхню заяву, проти винесення заочного рішення не заперечували. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.3 ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Судом встановлено, що заявники перебувають у шлюбі зареєстрованому 06.03.1992 року Відділом ЗАГС міськвиконкому м.Суми (актовий запис №356). Від шлюбу подружжя має повнолітню дитину: [PERSON], [INFO] та неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. У своїй заяві [PERSON] та [PERSON], підтвердили те, що вони досягли згоди щодо місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], їх участі у забезпеченні умов його утримання життя і виховання, про що надали суду нотаріально посвідчений договір від 10.02.2015 року. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам неповнолітньої дитини, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявник [PERSON] не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища.

Outcome: approved