Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач 04 жовтня 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], померлого 03 січня 2015 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 03 січня 2015 року помер її далекий родич [PERSON]. Відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,59 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній1 території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЄ №649904, виданого Кодимською районної державною адміністрацією Одеської області 11 листопада 2004 року на імя померлого. Вона є спадкоємцем четвертої черги, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Цей факт можуть підтвердити свідки [PERSON]»янов [PERSON] і [PERSON]. У звязку з відсутністю документів, які підтверджували б цей факт, а також відсутність оригіналу державного акту на право власності на землю, вона не може оформити спадщину. Нотаріус відмовила видати їй свідоцтв про право на спадщину за законом., що відкрилася. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це до позитивного результату не призвело. Все вище викладене і змусило її звернутися до суду. Просить встановити факт її проживання однією сім»єю з [PERSON] на протязі більше пяти років до дня смерті останнього та визнати за нею право власності на спадщину, що відкрилась після смерті 03 січня 2015 року [PERSON] земельну ділянку площею 4,59 га надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративній1 території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЄ №649904, виданого Кодимською районної державною адміністрацією Одеської області 11 листопада 2004 року, який був утрачений . В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] і [PERSON], він підтверджують той факт, що [PERSON], який помер 03 січня 2015 року, проживав в одному будинку однією сім»єю більше ніж пять років з [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №397233, виданого 06 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON], помер 03 січня 2015 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14 грудня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1118 (спадкова справа №59/2015), [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельну ділянку №2, площею 4,20 га на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-ОД №023448З. Згідно рішенню Кодимського районного суду від 12 серпня 2014 року (справа №503/1534/14-ц), за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 4,59 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовану на адміністративній території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту серії ЯЄ №649904, виданого на імя [PERSON], померлої 19 листопада 2011 року. Згідно оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №34 від 20 серпня 2016 року, втрачений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ №649904, вважати недійсним. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено наступне. 03 січня 2015 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №397233, видане 06 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Як убачається з письмових пояснень [PERSON] і [PERSON], вони підтвердили факт того, що [PERSON], разом зі своєю родиною та [PERSON] жили в одному будинку як члени сім»ї більше пяти років до дня смерті [PERSON] 03 січня 2015 року. Тобто, судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом - відсутні. Позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовилась. До спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ввійшла земельна ділянка площею 4,59 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на адміністративній території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села на підставі державного акту серії ЯЕ №649904. Позивач, проживаючи разом зі спадкодавцем прийняла спадщину, будучи зареєстрованою в цьому помешканні та користуючись ним. Те, що позивач проживала однією сім»єю зі спадкодавцем вбачається з дослідженої в судовому засіданні довідки [PERSON] сільської ради Кодимського району №958 від 23 вересня 2016 року. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2015 року, [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 4,20 га на території [PERSON] сільської ради. Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутні оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1047/02-14 від 26 жовтня 2016 року). Пунктом 3.14 Порядку\~вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства\~юстиції України\~22.02.2012\~ № 296/5, передбачено, що прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду від 12 серпня 2014 року (справа №503/1534/14-ц) за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 4,59 га, що належала [PERSON]. В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 4,59 га надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративній1 території [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯЄ №649904, виданого Кодимською районної державною адміністрацією Одеської області 11 листопада 2004 року, який був утрачений . Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1264, 1268 ч.3, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved