Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач 06.10.2014 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 157140,89 грн. та судові витрати. Вимоги обґрунтовував тим, що 27.05.2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу №2630/53/185568 «Ваш динамічний», відповідно до умов якого позивач передав банку суму вкладу у розмірі 150246,23 грн. на строковий депозитний рахунок [NUMBER] строком на 10 днів з нарахуванням 16% на банківський вклад. 27.06.2014 року позивач звернувся до банку з проханням повернути йому кошти у розмірі 15419,94 грн. Однак листом від 24.07.2014 року позивача було повідомлено, що він має можливість знімати кошти у відділенні банку за наявності готівкових коштів у касі банку. При цьому відповідач суму вкладу так і не повернув, а відділення банку №53 на даний час взагалі закрите. Тому позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки це позбавляє його права вільно розпоряджатись належними йому грошовими коштами, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 27.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу №2630/53/185568 «Ваш динамічний». Відповідно до пункту 1.2 статті №1 частини №1 вказаного договору позивач передав банку суму вкладу у розмірі 150246,23 грн. строком на 10 днів з процентною ставкою 16% річних, а банком було відкрито вкладнику строковий депозитний рахунок [NUMBER]. 20.06.2014 року [PERSON] відповідно до ст. 1060 ЦК України та п.1.1, ст.1 ч. 2 вказаного договору звернувся до відділення №53 ПАТ «Міський комерційний банк» в м. Черкаси із заявою про відмову від автоматичної пролонгації дії договору та проханням повернути йому суму депозиту та нараховані проценти у зв'язку із закінченням терміну дії договору. Крім того, 27.06.2014 року позивач звернувся до Голови правління банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків. 24.07.2014 року банк направив на адресу позивача листа, в якому повідомляв, що вклад та відсотки обліковуються на рахунку на вимогу [NUMBER], кошти з якого можна зняти у Відділені, в якому обслуговується позивач за наявності готівкових коштів у касі банку. Отже, відповідач зобов'язання за договором банківського вкладу №2630/53/185568 «Ваш динамічний» від 27.05.2014 року належним чином не виконав, у визначений договором термін не повернув позивачу суму банківського вкладу та нарахованих процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по поверненню депозиту, яка з урахуванням нарахованих відсотків становить 157140,89 грн. Таким чином, не зважаючи на те, що відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, та на звернення позивача щодо повернення вкладу, відповідач фактично відмовив йому у видачі банківського вкладу, посилаючись на загострення ситуації на фінансовому ринку України. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.611 цього кодексу встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання укладеного з позивачем договору банківського вкладу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором банківського вкладу №2630/53/185568 «Ваш динамічний» від 27.05.2014 року в розмірі 157140,89 грн., із них: 150246,23 грн. - сума вкладу; 4610,29 грн. - відсотки за користування депозитом; 864,43 грн. - 3 % річних. Проте, позивач, заявляючи вимоги про відшкодування судових витрита у вигляді витрат на правову допомогу, надав розрахунок суми гонорару та квитанцію на суму 400,00 грн., однак доказів, які б свідчили про укладення позивачем угоди на надання юридичних послуг із зазначення розміру плати за правову допомогу та доказів на підтвердження повноважень [PERSON] як адвоката на надання правової допомоги позивач не надав. Між тим, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1571,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial