Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач 11.06.2019 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Йому на праві приватної власності на підставі договору дарування Ѕ частини житлового будинку та свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину цього ж будинку належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У цьому будинку окрім нього зареєстрована його дружина, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який є сином його колишньої дружини, [PERSON] та [PERSON] , що є відповідачами по цій справі. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2018 року [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Таким чином, неповнолітній [PERSON] , [INFO] не є членом його сім`ї, але зареєстрований у належному йому будинку, хоча не проживає за вказаною адресою, його речей у будинку також немає. Факт не проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] підтверджується відповідною довідкою та Актом квартального комітету № 12 від 22.05.2019 року. На його звернення до відповідачів з приводу зняття їх сина з реєстрації з його будинку, але безрезультатно. Реєстрація неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у вказаному будинку створює йому перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, він вимушений нести додаткові витрати на утримання належного йому будинку у зв`язку з реєстрацією неповнолітнього [PERSON] у ньому. У зв`язку з викладеними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом, просить визнати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] , стягнути з відповідачів на його користь судовий збір у розмірі . Ухвалою про відкриття провадження від 04.07.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань до суду не надійшло, відповідачі не скористалися правом на відзив. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не відомі. Позивач [PERSON] надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 39). Від представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Городничого О. Л. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить винести рішення у відповідності до вимог діючого законодавства. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування Ѕ частини житлового будинку та свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину цього ж будинку належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-9). У вказаному будинку окрім позивача зареєстрована його дружина, [PERSON] , дочка [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою квартального комітету № 12 від 22.05.2019 року (а.с. 11,12). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] є сином колишньої дружини позивача, [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2018 року [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] (а.с. 17-18). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 13), відповідач [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації за рішенням суду (а.с. 23), відповідач [PERSON] згідно вказаної адреси не значиться (а.с. 32). Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно частини 2 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно частини 1 статті 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Отже, дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Виходячи з вищезазначеного, місцем проживання дитини віком до 10 років та від 10 до 14 років, не може бути адреса відмінна від адреси її батьків (усиновлювачів чи опікунів). Судом встановлено, що Неповнолітній [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований у будинку позивача, в той час як його мати, [PERSON] заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2018 року визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] , оскільки не проживала за вказаною адресою без поважних причин з 01.08.2017 року (а.с. 17-18). Вказане рішення набрало законної сили 08.01.2019 року. Неповнолітній [PERSON] не проживає у спірному будинку позивача з серпня 2017 року, є там тільки формально зареєстрований, його речей там немає, де він на даний час проживає, позивачу невідомо. Реєстрація місяця проживання неповнолітнього [PERSON] у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на утримання житла, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі. У добровільному порядку вирішити спір не вдається. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту шляхом визнання Неповнолітньгоо [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] , що є необхідним для відновлення порушених прав позивача [PERSON] . Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с. 1)

Outcome: approved