Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, понесених товариством по сплаті [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 15 799 грн. 52 коп. Свої вимоги мотивує тим, що виконуючи в період з 19 жовтня 2013 року по 24 грудня 2013 року обовязки голови правління [PERSON]не виплатив звільненому 18 жовтня 2013 року голові правління [PERSON] матеріальну допомогу, яка мала б бути виплаченою йому відповідно до умов трудового контракту. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2016 року вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з ПАТ «ОФДП» 182\~817 грн. 04 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На даний час позивач повністю розрахувався з колишнім головою правління [PERSON] На підставі п. 9 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, позивач просить стягнути з [PERSON] понесені товариством витрати по сплаті [PERSON] середнього заробітку за час затримки із розрахунку при звільненні в розмірі 15\~799 грн. 52 коп. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зазначили, що в період з 19 жовтня 2013 року по 24 грудня 2013 року [PERSON] фактично не приступив до виконання обовязків голови правління, оскільки на нього не було покладено таких обовязків в порядку, передбаченому чинним законодавством. Фактично у той період управління товариством здійснював нинішній голова правління позивача [PERSON] Крім того, невиплата [PERSON] при звільненні матеріальної допомоги обумовлено відсутністю коштів у позивача, а отже відбулося не з вини [PERSON] На момент звільнення [PERSON] у позивача існувала заборгованість з виплати заробітної плати своїм працівникам. За таких обставин вважають безпідставними посилання позивача на наявність вини [PERSON] в не проведенні повного розрахунку зі звільненим працівником. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 березня 2011 року протоколом №16 чергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (далі ПАТ «ОФДП» або позивач) на посаду заступника голови правління ПАТ «ОФДП» за контрактом було прийнято [PERSON] (а. с. 10 16). 18 жовтня 2013 року згідно з розпорядженням №1 та наказом №143-к звільнено за власним бажанням голову правління ПАТ «ОФДП» [PERSON] та на відповідача за його згодою покладено виконання обовязків голови правління починаючи з 19.10.2013 року. Зазначені розпорядження та наказ підписані [PERSON] (а. с. 23, 24). Пунктами 11.1.1. та 11.1.2 Статуту позивача передбачено, що виконавчим органом Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства, є Правління (колегіальний орган). Правління складається із трьох осіб. Відповідно до п. 11.1.5. Статуту позивача голова правління обирається Наглядовою радою на строк три роки. Члени правління призначаються Головою Правління. Згідно з п. 10.2.2.3. Статуту позивача до виключної компетенції Наглядової ради належить обрання Голови правління. Аналогічна виключна компетенція наглядової ради передбачена і п. 8 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції від 11 жовтня 2013 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон). Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону, у разі неможливості виконання головою колегіального виконавчого органу своїх повноважень за рішенням цього органу його повноваження здійснює один із членів колегіального виконавчого органу, якщо інше не передбачено статутом або положенням про виконавчий орган акціонерного товариства. Інші особи можуть діяти від імені товариства у порядку представництва, передбаченому Цивільним кодексом України. Зазначене положення Статутом позивача не передбачено. Отже, у випадку звільнення голови правління, обрання нового голови правління або покладення обов'язків голови правління на іншу особу здійснюються згідно зі Статутом позивача та Законом виключно наглядовою радою або колегіальним виконавчим органом правлінням, а не головою правління розпорядженням чи наказом. Хоча 18 жовтня 2013 року на відповідача й було покладено виконання обов'язків голови правління розпорядженням №1 та наказом №143-к, однак ні наглядовою радою, ні правлінням рішення про покладення обов'язків голови правління на відповідача не приймалось. Таким чином, відповідач юридично не приступив до виконання обов'язків голови правління, що також підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15 листопада 2016 року, в яких станом на 18 жовтня 2013 року та до 23 грудня 2013 року керівником та підписантом позивача значиться [PERSON], а не відповідач (а. с. 111, 112). 24 грудня 2013 року загальними зборами акціонерів ПАТ «ОФДП» прийнято рішення про дострокове припинення повноважень з 24 грудня 2013 року голови правління [PERSON] та заступника голови правління начальника відділу інформаціно-правового захисту [PERSON] (а. с. 26 28). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала головним бухгалтером ВАТ «ОФДП», звільнилася 28 лютого 2014 року. Коли звільнявся [PERSON] вона нарахувала йому кошти відповідно до кошторису, затвердженого зборами акціонерів. Після звільнення [PERSON] його обовязки наказам покладено на [PERSON] На той час на фабриці було скрутне фінансове становище, була заборгованість по заробітній платі перед працівниками за 2 місяці, тому [PERSON] не могли виплатити розрахункові кошти. Виплачувались тільки платежі, що були необхідні аби не зупинилось виробництво. Черговість проведення всіх виплат узгоджувалось з [PERSON] За період з жовтня по грудень 2013 року він контролював майже всі виплати від підприємства, проводив оперативні наради. Вона безпосередньо підпорядковувалась [PERSON], від якого отримала усну вказівку не виплачувати кошти [PERSON] не дивлячись на умови контракту, так як фабрика перебувала у скрутному матеріальному становищі. Коли вона звільнилась у лютому 2014 року заборгованість по заробітній платі перед працівниками була погашена. Крім того, вона пояснила, що всі розрахунки проводились в дистанційному режимі, без подання оригіналів платіжних документів до банку. Відповідач не був ідентифікований у банку, як особа, що має право підпису фінансових документів та відповідно не міг здійснювати платежі від імені позивача. Після звільнення [PERSON] [PERSON] фактично був повним власником підприємства, так як викупив у великих акціонерів пакети акцій, лише потім дізналися, що підприємство викупила юридична особа «Білгородська фабрика діаграмних паперів», а [PERSON] діяв від імені російського власника. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували можливість відповідача впливати на розрахунки підприємства чи здійснювати управління коштами, що знаходились на банківських рахунках підприємства. Отже, незважаючи на покладення на відповідача виконання обов'язків голови правління, відповідач не був ідентифікований у банку як особа, що має право підпису фінансових документів та фактично був позбавлений можливості розпоряджатися коштами, які обліковувались на рахунках позивача у фінансових установах. Крім того, відповідно до довідки №02-10 від 27 лютого 2017 року за період з жовтня 2013 року по грудень 2013 року перед позивачем періодично виникала заборгованість юридичних осіб державної форми власності (а. с. 158). Що також підтверджується картками рахунків (а. с. 159 186). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2016 року вимоги [PERSON] було задоволено та стягнено з ПАТ «ОФДП» 182 817 грн. 04 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні. На даний час ПАТ «ОФДП» повністю розрахувалось з колишнім Головою Правління [PERSON] Зазначеним вище судовим рішенням, на яке посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог, була встановлена вина підприємства ПАТ «ОФДП» у затримці виплати своєму працівнику належних при звільненні коштів. Вина відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати не встановлена. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №12 від 11 листопада 2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обовязки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту частини другої статті 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий звязок це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обовязку відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 134 КЗпП України керівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Умовами повної матеріальної відповідальності керівників підприємств, установ, організацій за пунктом 9 частини першої статті 134 КЗпП є: несвоєчасна виплата заробітної плати понад один місяць; несвоєчасна виплата є результатом винних дій керівника підприємства, установи, організації (наприклад, кошти на заробітну плату були використані не за призначенням); у результаті затримання виплати заробітної плати працівникам виплачено компенсацію; відсутність заборгованості перед цими підприємствами, установами, організаціями з боку Державного бюджету України та місцевих бюджетів, юридичних осіб державної форми власності. Таким чином, оскільки на відповідача з незалежних від нього причин не було належним чином оформлено покладення обов'язків голови правління, відповідач не мав фактичної можливості здійснювати управління та розпорядження коштами, що обліковувались на банківських рахунках позивача, та в період з 19 жовтня 2013 року по 24 грудня 2013 року перед позивачем існувала заборгованість юридичних осіб державної форми власності, то відсутня вина відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку із звільненим головою правління [PERSON]

Outcome: dismissed