Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач 09 вересня 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 08 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до умов якої [PERSON] надала Відповідачам у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] грошові кошти (позику) у розмірі 600 000 (шістсот тисяч) грн. з терміном повернення до 08 червня 2012 року. 30 серпня 2003 року [PERSON] уклала шлюб та змінила своє прізвище на [PERSON]. 08 листопада 2012 року Позивачка розірвала свій шлюб, прізвище залишала [PERSON]. У зазначений договором позики термін, позика Відповідачами Позивачу так і не повернена. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідачів на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 600 000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, обставини викладені в позовній заяві підтвердили та не заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 08 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики у простій письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до умов якої [PERSON] надала Відповідачам у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] грошові кошти (позику) у розмірі 600 000 (шістсот тисяч) грн. з терміном повернення до 08 червня 2012 року. Відповідно до ст.629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 Цивільного Кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до ст.610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.1050 Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.540 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредитору спричинені цим збитки. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в рівних частках на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3670,42 гривень. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved