Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на свою користь шкоду у розмірі 95445,55 грн та понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.06.2019 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «ВЕНБЕСТ», був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №016393/4100/0000007, предметом якого є страхування транспортного засобу «RENAULT LOGAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 25.06.2019 року у м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, 88 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «VW PASSAT», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до довідки поліції №3019178486178920 та постанови Київського районного суду м. Одеса від 20.08.2019року по справі №520/16638/19 винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] . Позивач зазначає, що 03.07.2019 року до ПрАТ «СК «Уніка» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи, та 22.11.2019 року ПрАТ «СК «Уніка» на підставі Договору страхування, складено страховий акт №00307148/20 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього. Позивач вказує, що на підставі вищевказаних документів ПрАТ «СК «Уніка» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 194945,55 грн шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Страхувальника, а вартість ремонту пошкодженого ТЗ склала - 206 166,45грн. Позивач зазначає, що до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право на отримання від [PERSON] як винуватця ДТП, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля, а рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/7727/20 від 06.07.2020року стягнуто з ТзДВ «СК «АльФа-Гарант» на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування у розмірі 99 500.00грн, а також 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 102 грн сплаченого судового збору. Таким чином, позивач обґрунтовує розрахунок позовних вимог наступним чином: страхове відшкодування - зобов`язання ТДВ «СК «АльФа-Гарант» = 194 945,55 грн - 99 500,00 грн = 95 445,55 грн, які просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про причини своє неявки суд не повідомив, відзив у встановлений законом строк не надав, заяв та клопотань від останнього до суду не надійшло. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 07.06.2019 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «ВЕНБЕСТ», був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №016393/4100/0000007, яким було застраховано автомобіль «RENAULT LOGAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , згідно умов якого ПрАТ «СК «УНІКА» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. 25.06.2019 року у м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, 88 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «VW PASSAT», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та останній при перестроюванні не надав перевагу в русі вищевказаному ТЗ, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Київського районного суду м. Одеса від 20.08.2019 року по справі №520/16638/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. 03.07.2019 року до ПрАТ «УНІКА» звернувся водій транспортного засобу - «RENAULT LOGAN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] із заявою про настання страхового випадку. Відповідно до страхового акту №00307148/20 від 22.11.2019 року загальний розмір страхового відшкодування по даній події на підставі розрахунку становить 194945,55 грн. ПрАТ «УНІКА» на підставі страхового акту №00307148/20 від 22.11.2019 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту, було нараховано та здійснено [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 194945,55 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №121969 від 26.11.2019 року. З рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/7727/20 від 06.07.2020 року вбачається, що ТзДВ «СК «АльФа-Гарант» сплатило на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування у розмірі 99 500 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №539/239/17 Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. Таким чином, зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наявність вини відповідача у вчиненні ДТП та факт сплати позивачем суми страхового відшкодування, розмір якого відповідачем не спростований, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення із відповідача на користь позивача майнової шкоди у вигляді суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 95445,55 грн, яка є залишком невідшкодованої суми страхового відшкодування. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, у разі задоволення позову з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, тобто 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved