Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.06.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0003/82/126402, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит у сумі 18360,00 доларів США зі сплатою 14% річних на строк 120 місяців. [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами до 5 числа кожного календарного місяця, проте порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а [INFO] [PERSON] помер. Позивач звернувся з вимогою про сплату заборгованості по кредитному договору до спадкоємців [PERSON], проте вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» спадкоємцями [PERSON] задоволені не були, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Зазначила, що позивачу про смерть позичальника [PERSON] стало відомо у вересні 2013 року, коли дружина померлого, відповідач у справі [PERSON], подала до відділення банку такі відомості. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали повністю. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні зазначила, що вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON], проте на сьогодні нотаріус відмовляється видати їй свідоцтво про право на спадщину до вирішення питання щодо заборгованості по кредитному договору з позивачем у справі. Підтвердила, що будь-яких дій щодо оскарження відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину вона не вчиняла. Представник третьої особи в судовому засідання не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 05.06.2008 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0003/82/126402, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 18360,00 доларів США зі сплатою 14% річних в доларах США з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним 04.06.2018 року. [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно, до 5 числа кожного календарного місяця, однаковими платежами згідно з графіком (Додаток №1 до кредитного договору). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 16.06.2013 р. становить 10 717,62 доларів США, з яких 10 406,84 доларів США - заборгованість по кредиту; 171,74 доларів США - заборгованість по відсотках; 139,04 доларів США - заборгованість по пені. Відтак, судом встановлено, що [PERSON] на підставі кредитного договору від 05.06.2008 отримав кредит в сумі 18360,00 доларів США зі сплатою 14% річних в доларах США та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 04.06.2018, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконував в повному обсязі, чим істотно порушив умови укладеного договору, а тому у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, а також стягнення пені. Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 58). З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - [INFO], тобто в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а.с. 55). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Зважаючи на вказані вище норми, спадщину після смерті [PERSON] також прийняли його малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також син померлого [PERSON], [INFO], який на момент смерті батька був неповнолітнім, в матеріалах спадкової справи відсутні заяви про відмову від прийняття ними спадщини Окрім відповідачів спадкоємцями за законом були батьки померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які в порядку ч. 1 ст. 1273 ЦК України та в межах встановлених ч. 1 ст. 1270 ЦК України строків, від прийняття спадщини відмовились, що підтверджується відповідними заявами від [INFO] (а.с. 56, 57). Отже, спадкоємцями померлого 16.06.2013 [PERSON], які прийняли спадщину, є відповідачі у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Судом встановлено, що про смерть позичальника за кредитним договором [PERSON] позивачу стало відомо у вересні 2013 року. Докази, які б спростовували даний факт судом встановлені не були. 06.02.2014 позивач звернувся до нотаріальної контори до спадкоємців [PERSON] з вимогою про погашення ними заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією відповіді Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори №165/02-14 від 11.03.2014. 15.05.2014 позивачем також була направлена вимога до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором №014/003/82/126402 від 05 червня 2008 року, шляхом перерахування одноразового платежу в сумі 10406,84 доларів США. Вказана вимога позивача спадкоємцями [PERSON] залишена без задоволення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частино 1 статті 1297 ЦК України на спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, покладено бов'язок звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, недотримання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна (в даному випадку неотримання відповідачаами свідоцтв про право на спадщину), не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. За таких підстав, з урахуванням встановлених у справі обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позивач своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогою до спадкоємців [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором, розмір заявленої суми обгрунтований, а відповідачі прийняли спадщину у передбаченому законом порядку, проте не отримали свідоцтв про право на спадщину, що, на думку суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази та одночасно не доведено відповідачами, що спадкове майно після смерті [PERSON] відсутнє, або є меншим від заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитним договором. За таких підстав суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved