Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач 07.05.2018 року звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], предметом якої є стягнення з нього аліментів на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, та ? частини заробітку (доходу) на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, мають малолітню доньку. З березня 2018 року вони припинили спільне проживання і донька залишилась проживати з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З січня 2018 року дитина перебуває на лікуванні в Дніпропетровській обласній дитячій онкологічній лікарні, приймає курси хіміотерапії та лікування. Позивач отримує допомогу від держави в розмірі 860 гривень, не працює, і має право на утримання від чоловіка - батька дитини. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.35/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку /а.с.39,40/, проте до суду не з'явився, відзив не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану П'ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №12 /а.с.5/. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Ця обставина підтверджується Свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні /а.с.6/. З січня 2018 року дитина перебуває на лікуванні в Дніпропетровській обласній дитячій онкологічній лікарні, приймає курси хіміотерапії та лікування /а.с.10/. Встановленим фактам відповідають правовідносини з аліментних обов'язків батьків по утриманню своїх дітей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку, матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає. Крім того, у даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір допомоги, яку вона отримує від держави, становить 860 гривень щомісяця /а.с.7а/. Встановленим фактам відповідають правовідносини з аліментних обов'язків чоловіка - батька дитини по утриманню дружини, з якою проживає дитина. Відповідно до частини другої статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до вимог ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» статтю 183 Сімейного кодексу України було доповнено частиною 5, відповідно до якої, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, законодавцем було визначено, що розмір аліментів на одну дитину складає одна чверть. Таким чином, суд приходить до висновку, що, враховуючи принцип розумності та справедливості, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини заробітної плати та на утримання дружини у розмірі ? частини заробітної плати. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved