Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач 07 травня 2019 року звернувся у Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22 травня 2019 року справа за вказаною позовною заявою передана на розгляд Рівненського районного суду Рівненської області. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 вересня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про отримання банківських послуг, відповідно до умов якої остання отримала кредит в розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник свої зобов`язання по кредитному договору не виконала, станом на 28 березня 2019 року у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з пенею та штрафами в розмірі 23865,73 грн., яку вона добровільно не сплачує, що є підставою для стягнення її в судовому порядку. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Судом встановлено, що 28 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10-11). Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобов`язань, комісії, пені та штрафи. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодилася з тим, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с.7-9) вбачається, що станом на 28 березня 2019 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 23865,73 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 1676,27 грн., пеня 20576,81 грн. та штрафи 1612,65 грн. Позов в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі 1676,27 грн. Разом з тим, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд вважає, що до задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача штрафів в розмірі 1612,65 грн. А отже, вимога про стягнення пені до задоволення не підлягає. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 3288,92 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 1676,27 грн., штрафи 1612,65 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved