Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 13.02.2012 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2017 року має заборгованість 133504,01 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити та справу розглянути без нього. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що кредитними коштами вона не користувалась, оскільки кредитна картка була у володінні її доньки [PERSON] Також просила відмовити в позові у звязку із пропуском позовної давності. Надала суду заяву, в якій проти позову заперечувала та просила застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити (а.с.58-62). Аналогічні пояснення надала суду представник відповідача адвокат [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що позивачка це її мати. Коли свідку було 16 років, вони оформлювали в банку картку для виплати пенсії, оскільки свідок є інвалідом з дитинства. Їм запропонували кредитку картку. Зазначену картку свідок використовувала без відома матері, зняті грошові кошти отримувала та витрачала на свої потреби, останній раз погасила борг по кредитці 25.10.2013р., матері нічого не казала. Свідок [PERSON] надав суду пояснення, аналогічні тим, що надала свідок [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.02.2012р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2017 року має заборгованість 133504,01 грн. Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До таких же висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. по справі № 6-24цс14. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданої банком інформації, відповідач здійснив останній платіж по кредиту 25.10.2013р,. що підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с.4-5) та поясненнями свідка [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. По цій справі позивач звернувся до суду 29.11.2017р., що підтверджується вхідним штампом на позові (а.с.1), отже трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, по вимогам банку минув. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку цієї позовної даності відповідач письмово заявив (а.с.58-61). Доводи позивача про новий перевипуск картки суд вважає необґрунтованими, оскільки суду не було надано доказів про бажання та будь-які дії відповідача щодо отримання цієї картки у позивача. Отже, позовні вимоги банку не засновані на законі, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed