Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач 03.08.2016 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на її користь неустойки за прострочення сплати аліментів, а 29.09.2016 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву про стягнення з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 88269 гривень. З позовної заяви та уточненої позовної заяви вбачається, що 02.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Вилкіської міської ради Кілійського району Одеської області був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу в сторін є спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 06.08.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. З [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 40% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку. Однак відповідач не виконує обов'язок, покладений на нього щодо виплати аліментів. в результаті чого в нього наявна заборгованість по аліментам в розмірі 31814 гривень. Позивач також зазначає, що в позасудовому порядку намагалась домовитись з відповідачем щодо сплати ним заборгованості по аліментам, однак він не вжив заходів для погашення заборгованості. Своєю відмовою від сплати аліментів відповідач ставить позивача в тяжке матеріальне становище. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про те, що вона підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності, у разі повторної неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повернутими на адресу суду поштовими повідомленнями про вручення судових повісток с позначками «вручено 12.12.2016 року» та «вручено 29.12.2016 року» у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про перенесення дати слухання не надав. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 04.07.2003 року зроблено відповідний актовий запис № 40, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 04.07.2003 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень 18.12.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 90, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 18.12.2006 року виконавчим комітетом Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 06.08.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З виконавчого листа від 13.01.2012 року вбачається, що з [PERSON] підлягає стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 40 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2010 року та до [INFO]. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого Кілійським районним відділом державної виконавчої служби Кілійського району Одеської області, вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів, що станом на 01.08.2016 року складає 31814 гривень. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідач припинив сплачувати належним чином аліменти з 2014 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, без поважних на те причин, припинив сплачувати аліменти на утримання дітей, незважаючи на те, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області на нього було покладено обов'язок сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі 40% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Належних та допустимих доказів на спростування цього відповідач суду не надав. Відповідно є всі підстави вважати, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за вказаний період. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно розрахунку сума заборгованості на 01.08.2015 року складає 18277 гривень. Отже, з урахуванням вимог ст. 196 СК України, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, розміру заборгованості по аліментах та днів прострочення сплати аліментів, розмір нарахованої пені становить 88269 гривень, а саме: -сума неустойки за серпень 2015 року - 18277 грн. х 31 день х 1% = 5665,87 грн. -сума неустойки за вересень 2015 року - 19306 грн. х 30 день х 1% = 5791,80 грн. -сума неустойки за жовтень 2015 року - 20335 грн. х 31 день х 1% = 6303,85 грн. -сума неустойки за листопад 2015 року - 21364 грн. х 30 дней х 1% = 6409,20 грн. -сума неустойки за грудень 2015 року - 22393 грн. х 31 день х 1% = 6941,83 грн. -сума неустойки за січень 2016 року - 23422 грн. х 31 день х 1% = 7260,82 грн. -сума неустойки за лютий 2016 року - 24586 грн. х 29 день х 1% = 7129,94 грн. -сума неустойки за березень 2016 року - 25750 грн. х 31 день х 1% = 7982,50 грн. -сума неустойки за квітень 2016 року - 26914 грн. х 30 дней х 1% = 8074,20 грн. -сума неустойки за травень 2016 року - 28139 грн. х 31 день х 1% = 8723,09 грн. -сума неустойки за червень 2016 року - 29364 грн. х 30 дней х 1% = 8809,20 грн. -сума неустойки за липень 2016 року - 30589 грн. х 31 день х 1% - 9176,70 грн. На підставі вищезазначеного суд вважає позов [PERSON] про стягнення з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 88269 гривень обґрунтованим, а також таким, що підлягає задоволенню. В ст. 79 ЦПК України зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 882,69 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату № 39275 від 17.10.2016 року Враховуючи вищезазначене суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 882,69 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved