Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач 03.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Позивач просив виділити йому окрему кімнату площею 20,4 кв.м., а відповідачу ізольовану кімнату площею 11,2 кв.м., інші приміщення, а саме: кухню площею 8,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 5,9 кв.м. - залишити у спільному користуванні. Позов обґрунтовано тим, у спірній квартирі позивач має право власності на ? частину квартири, оскільки є членом ЖСК «Автотранспортник», що підтверджується реєстраційним посвідченням №903 від 24.06.1993 року виданим БТІ м. Києва. Інша ? частина на підставі свідоцтва про право власності виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 30.01.1996 року за реєстровим номером №20-159 та зареєстрована в БТІ м. Києва 22 вересня 2009 року за №903, належала дружині позивача - [PERSON], яка померла у 2009 році. Після смерті дружини, позивач успадкував 1/8 частини спадкового майна. Також, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2009 року відповідач є власником ? частини спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] Спірна двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею, 31,6 кв.м. має ізольовані кімнати розміром: 20,4 кв.м.; 11,2 кв.м.; кухня - 8,2 кв.м.; ванна кімната - 2,1 кв.м.; вбиральня - 1,0 кв.м., коридор - 5,9 кв.м. Згідно довідки Форми №3 від 11.12.2014 року № 141, виданої ЖБК «Автотранспортник», у спірній квартирі ніхто не зареєстрований. На протязі тривалого часу між позивачем та відповідачем існують неприязні стосунки, виникають суперечки з приводу сплати комунальних послуг, яка станом на 01.11.2014 року існує у розмірі 11535,80 грн. Відповідач відмовляється від сплати комунальних послуг, а позивач не має можливості її сплатити за двох осіб, у зв'язку з чим змушений був звернутися до суду з відповідним позовом, про встановлення порядку користування житловим приміщенням. У судовому засіданні 28.05.2015 року позивач позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та 28.05.2014 року подав до канцелярії суду письмові заперечення, у яких просив відмовити позивачу у задоволенні його позову (а.с. 22-24). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із матеріалів справи, ? частина спірної квартири належить позивачу, згідно реєстраційного посвідчення №903 від 24.06.1993 року виданим БТІ м. Києва (а.с. 7). Зі слів позивача, інша ? частина на підставі свідоцтва про право власності виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 30.01.1996 року за реєстровим номером №20-159 та зареєстрована в БТІ м. Києва 22 вересня 2009 року за №903, належала дружині позивача - [PERSON], яка померла у 2009 році. Позивачем у судовому засіданні надано пояснення, що після смерті дружини, позивач успадкував 1/8 частини спадкового майна. Також, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2009 року відповідач є власником ? частини спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В процесі розгляду справи, позивачем не надано суду жодних доказів що відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2009 року є власником ? частини спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] Суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи неодноразово роз'яснював позивачу, його права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і та сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Проте, в процесі розгляду справи позивачем не подавалось до суду заяв (клопотань) про витребування чи забезпечення доказів по справі, для встановлення відомостей належності ? частини спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] в м. Києві, для визначення належного відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу наведеної норми сторони мають право вимагати надання їм у володіння та користування тієї частини квартири, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно із ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Правовідносини між сторонами, пов'язані з встановленням порядку користування житловим приміщенням, є похідними від передбаченої законом процедури встановлення належного відповідача, а оскільки позивачем суду не надано жодних доказів, які б свідчили що [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] в м. Києві, та є належним відповідачем, то суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для встановлення порядку користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про не доведеність позовних вимог їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed