Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач 11.01.2013 р. звернувся до суду з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що за Договором купівлі-продажу від 22.03.2007р., [PERSON] продала , а він набув право власності на земельну ділянку площею 0,1152 га, яка розташована в [ADDRESS], на яку йому 14.08.2008р. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Дана земельна ділянка була передана безкоштовно у приватну власність [PERSON] 15.02.1996р. на підставі рішення Звенигородської сільської ради, якою остання користувалась ще з 1987 року. На належній йому земельній ділянці він збудував будинок, після чого йому стало відомо, що 11.03.2011р. комісією Звенигородської сільської ради складений акт про те, що даний будинок знаходиться на земельній ділянці, належній [PERSON], переданій тому на підставі рішення №66 виконкому Звенигородської сільської ради від 27.06.2001 р., якому 27.12.2001р. був виданий Державний акт І-ЛВ №028968 на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Але згідно архівного витягу, у рішенні №66 не значиться прізвище [PERSON], а тому такий Державний акт виданий йому безпідставно. З врахуванням зазначеного просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1152 га у межах згідно з планом на території с.Шоломинь та згідно Державного акту на право приватної власності на земель ну ділянку серії ЯД №511880, виданого на його ім.»я, а також визнати недійсним Державний акт І-ЛВ №028968 на право приватної власності на землю , виданий на ім»я [PERSON] та скасувати запис про його реєстрацію. Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав з вище зазначених підстав та просить його задовольнити. Зазначив також, що на даний час [PERSON] не має до нього претензій щодо спірної земельної ділянки та визнав, що така йому не належить. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнали та не заперечують щодо його задоволення. Пояснили, що дійсно на прізвище [PERSON] у 2001р. був виданий згаданий державний акт, але такий був виданий помилково, дана земельна ділянка не перебувала у його користуванні. Тому на даний час він не має будь-яких претензій до [PERSON] та не заперечує щодо визнання недійсним виданого на його ім.»я Державного акту. Представник відповідача 2 - Звенигородської сільської ради , в судовому засіданні заявлений позов визнав повністю. Пояснив, що у 2001р. сільська рада помилково видана на спірну земельну ділянку державний акт на право власності на прізвище [PERSON], що було з»ясовано тільки після того, як [PERSON] збудував на ній будинок. На даний час спору між [PERSON] та [PERSON] щодо даної земельної ділянки не існує. З»ясувавши повно та всебічно обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Встановлено, що рішенням виконкому Звенигородської сільської ради №14 від 15.02.1996р., [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,11 га, розташовану [ADDRESS], на яку їй 22.05.1996р. видано Державний акт на право приватної власності на землю. 22.03.2007р. за договором купівлі-продажу [PERSON] продала [PERSON] дану земельну ділянку площею 0,1152 га. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №356. 14.08.2008р. [PERSON] виданий Державний акт серії ЯД №511880 на право власності на земельну ділянку площею 0,1152 га, розташовану [ADDRESS], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01:08:458:00120. 11.03.2011р. комісія Звенигородської сільської ради склала акт про те, що [ADDRESS] в кварталі забудови була надана земельна ділянка під будівництво житлового будинку [PERSON] на підставі державного акту серії І-ЛВ №028968, на якій невідома особа збудувала житловий будинок. Суду надано Державний акт І-ЛВ №028968 на право приватної власності на землю, виданий 27.12.2001р. на ім.»я [PERSON] Звенигородською сільською радою на підставі рішення №66 від 27.06.2001р, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Згідно Довідки Архівного відділу Пустомитівської РДА за 22.07.2011р., у рішенні виконкому Звенигородської сільської ради №66 від 27.06.2001р., прізвища [PERSON] не значиться. Статтями 316,317,321 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням встановленого суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON] на законних підставах набув у 2007 р. право власності на земельну ділянку площею 0,1152 в [ADDRESS], і таке його право на даний час ніким не оспорюється. Тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання за ним права власності, оскільки згідно статей 3 і 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним державного акту та скасування запису про його реєстрацію, то такі підлягають до задоволення, так як встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що виконком Звенигородської сільської ради не приймав рішення про передачу [PERSON] у власність спірної земельної ділянки, і на час видачі йому Державного акту на дану земельну ділянку, така не була вільною, оскільки належала на праві власності іншій особі. Статтею 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе з цих підстав ухвали рішення про задоволення позову.

Outcome: partial