Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

позивач 04 червня 2015 року звернулася до суду з позовом, вказавши, що 04 квітня 2000 року її чоловік [PERSON] придбав у власність домоволодіння № 30 по вул. Чорноморській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та зареєстрував право власності в органах БТІ. На час укладення договору на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» вказаний договір не підлягав нотаріальному посвідченню. 05 грудня 2000 року [PERSON] був виданий Державний акт про право приватної власності на землю, на підставі якого йому передалася у приватну власність земельна ділянка площею 0,1182 гектарів, розташована на території Криворізької міської ради у Довгинцівському районі по вул. Чорноморська, буд. 30 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 15 липня 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті вона звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори від 22 травня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, оформленого належним чином на вказане майно на імя [PERSON], померлого 15.07.2014 р. Тому позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04.04.2000 р. домоволодіння № 30 по вул. Чорноморській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, визнати за нею право власності на вказане домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1000 гектарів та 0,0182 гектарів в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених в позові (а.с. 43). Представник відповідача - виконкому Довгинцівської районної у місті ради в судове засідання не зявився, до суду надійшов відгук про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти вимог не мають (а.с.42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутність, заперечень проти позову немає (а.с.41). Представник третьої особи товарної біржі «Новий Вєк» в судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки в суд не повідомив (а.с.37,38). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.9 копія свідоцтва про одруження). За життя [PERSON] придбав у [PERSON]Ф у власність домоволодіння та земельну ділянку площею 1182 м.кв. по вул. Чорноморській, 30 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та зареєстрував право власності в органах БТІ. Договір укладено на товарній біржі «Новий Вік», право власності зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації (а.с. 12 копія договору, а.с. 13 копія довідки). 05 грудня 2000 року [PERSON] був виданий Державний акт про право приватної власності на землю, придбаної на підставі договру купівлі-продажу від 04.04.2000р., згідно якому йому передалася у приватну власність земельна ділянка площею 0,1182 гектарів, розташована на території Криворізької міської ради у Довгинцівському районі по вул. Чорноморська, буд. 30 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 17 копія Державного акту). 15 липня 2014 року [PERSON] помер (а.с. 8 копія свідоцтва про смерть). Після смерті чоловіка [PERSON] звернулася до нотаріуса з питання оформлення спадщини, але постановою державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори від 22 травня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, оформленого належним чином на вказане майно на імя [PERSON], померлого 15.07.2014 р. (а.с. 10 - копія постанови). Як вбачається з матеріалів справи та письмової заяви [PERSON], сторони договору купівлі-продажу від 04.04.2000р. виконали умови договору, передали один-одному обєкти нерухомості та прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, так як згідно тексту договору він не підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абз. 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р., який набрав чинності з 01.01.2004р.,\~до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу\~застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки вказани договір був фактично укладений у 2000 році, судом застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. \~ Згідно ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Частиною 1 статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. \~ Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю \~або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. \~ Судом встановлено, проти чого не заперечували сторони, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, але він був письмово зареєстрований товарною біржею «Новий Вєк» 04 квітня 2000 року, реєстраційний № 1-79 та зареєстрований в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під № 209 ст. 134 запис 47284. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. Разом з тим, вимоги щодо визнання права власності на будинок та земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування задоволенню не підлягають. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно п . 3.1. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки перешкоди, які існували для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, усунуті цим рішенням, суд вважає, що позивач може реалізувати свої права шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори згідно «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 На підставі викладеного,

Outcome: partial