Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], Здолбунівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненський області, [PERSON] міського відділу Головного територіального управління юстиції у Рівненський області про звільнення майна з-під арешту - автомобіля Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER], накладені за: постановою відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції №3755 від 09.10.2010 року, постановою Здолбунівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненський області вх. №7753 від 13.08.2013 року, постановами відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.09.2010 року та від 08.04.2014 року. Ухвалою від 14.07.2016 року було змінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] Ухвалою суду від 14.07.2016 року, за заявою позивача, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Здолбунівський районний ВДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненський області і [PERSON] міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненський області в частині зняття арештів та заборон на відчуження, які накладені: постановою відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції №3755 від 09.10.2010 року, постановою Здолбунівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненський області вх. №7753 від 13.08.2013 року, постановою відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.09.2010 року - залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що між ПАТ КБ «ПриватБанк та [PERSON] 24.03.2008 року було укладено кредитний договір №0803/141, згідно якого ПАТ КБ ПриватБанк надав [PERSON] кредит у розмірі 31000 доларів США до 21.03.2011 року, а Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна №0803/141/ТЗ/1 від 28.03.2008 року, згідно якого [PERSON] надав в заставу автомобіль - автомобіля Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER]. В звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2009 року було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER]. На теперішній час Банк має намір звернути стягнення на заставне майно в порядку визначеному вищевказаним рішенням суду, однак стало відомо, що постановою [PERSON] міського відділу Головного територіального управління юстиції у Рівненський області про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження від 08.04.2014 року було накладено арешт на спірний автомобіль. Посилаючись на те, що Банк має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження автомобіль Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки право застави у банку виникло раніше ніж були винесена вищезазначена постанова, сума заборгованості [PERSON] перед Банком складає 1120325 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави, просили звільнити автомобіль автомобіль Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER], з-під арешту. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] і представник відповідача [PERSON] міського відділу Головного територіального управління юстиції у Рівненський області в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, відповідно до укладеного кредитного договору від 24.03.2008 року №0803/141№ZРСОАN57191701 [PERSON] отримав кредит у розмірі 31000 доларів США терміном до 21.03.2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 17.01.2008 року, між Банком і [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави, [PERSON] надав в заставу автомобіль Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER] що належить останньої на праві власності. В звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, рішенням рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2009 року було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER]. Проте позивачем було отримано інформацію про те, що згідно бази даних автомобіль Renault 385 Premium, 2000 року випуску, тип ТЗ: вантажний-С сідловий тягач № кузова/шасі: VF622GVA000102074, реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться під арештом та оголошена заборона на його відчуження за постановою [PERSON] міського відділу Головного територіального управління юстиції у Рівненський області про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження від 08.04.2014 року. Таким чином, зазначений арешт не дає змоги позивачу здійснити продаж предмету застави. Так, відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Закону України «Про заставу», застава це спосіб забезпечення зобовязань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до статті 16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладання договору застави. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон повязує прав і обовязків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувала і боржника виникають права і обовязки, встановлені законом та /або договором. Згідно зі статтею 14 вище вказаного Закону пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПАТ КБ ПриватБанк виникло 28.03.2008 року, постанова про накладення арешту даного автомобіля була винесена пізніше ніж було укладено договір застави. Станом на 17.11.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанком» складає 1120325 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Таким чином, враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що право ПАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержателя заставленого автомобіля виникло 28.03.2008 року, тобто ще до накладення арешту на спірний автомобіль державним виконавцем, суд вважає, що саме ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved