Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2016 року в розмірі 11 112,35 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору від 31 травня 2016 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у розмірі 14 926,29 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалося щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця. Кредитний договір, укладений між сторонами, складається з підписаної відповідачем Генеральної угоди, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифів Банку, які викладені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконує своїх зобов'язань , які передбачені кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 25 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 11 112,35 грн., позивач просив позов задовольнити. Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заочний розгляд справи здійснено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.197 та ч.1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 31 травня 2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 14 926,29 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що 31 травня 2016 року, укладаючи кредитний договір, відповідачем [PERSON] підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, що становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] вбачається, що станом на 25 січня 2017 року заборгованість по кредиту становить 11 112,35 грн., з яких: 10 062,62 грн. - заборгованість за кредитом, 510,84 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 402,50 грн. - заборгованість за пенею, 136,39 грн. - штраф. Обґрунтованість та правильність суми боргу за кредитним договором, окрім пені, підтверджується наданим позивачем розрахунком. Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зробив висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України ( ст. 360-7 ЦПК України). Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення штрафу, вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки це суперечитиме забороні подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищезазначені обставини з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10 709,85 грн. заборгованості за кредитним договором, з них: 10 062,62 грн. - кредит, 510,84 грн. - проценти за користування кредитом, 136,39 грн.- шраф Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із платіжного доручення вбачається, що позивачем оплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн., який необхідно стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: partial