Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач 07.04.2016 р. звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області, ДП «Селидіввугілля» про визнання неправомірною бездіяльності, зобов,язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.04.2008 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, за висновком МСЕК його визнано інвалідом 1 групи з трудового каліцтва безстроково. Вважає, що ВВД ФССНВ та ПЗ України в м. Селидове Донецької області систематично порушує його права на отримання належних та якісних медико-соціальних послуг, зокрема, в частині своєчасного забезпечення спеціальними засобами пересування - кімнатною та спортивною колясками. На виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10.10.2012 року ВВД ФССНВ та ПЗ України в м. Селидове Донецької області забезпечило його вищевказаними спеціальними засобами. У лютому 2015 року сплинув дворічний строк експлуатації наданої йому кімнатної коляски, а у вересні 2015 року - дворічний строк експлуатації спортивної коляски. Незважаючи на його неодноразові звернення, його не було забезпечено вказаними колясками, тому він був змушений за власні кошти придбати зазначені засоби пересування. У січні 2016 року ВВД ФССНВ та ПЗ України в м. Селидове Донецької області відмовилося йому відшкодувати вартість придбаних ним спеціальних засобів пересування в сумі 195000 грн. Крім того, внаслідок невиконання ВВД ФССНВ та ПЗ України в м. Селидове Донецької області свого обов,язку по своєчасному наданню колясок йому спричинено моральну шкоду. 29.03.2016 року він звернувся до ДП «Селидіввугілля» з письмовою заявою про фінансування закупівлі для нього автомобільного підйомника по було відмовлено йому у фінансуванні вказаного засобу. Вважає вказані дії протиправними та просить суд, з урахуванням уточнених вимог: визнати неправомірною бездіяльність відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області щодо своєчасного чергового забезпечення його кімнатною коляскою з 21.02.2015 року та спортивною коляскою з 30.09.2015 року, відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування»; визнати неправомірними дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області щодо відмови відшкодування йому вартості самостійно придбаних кімнатної та спортивної колясок, потреба в забезпеченні якими підтверджена висновком МСЕК від 09.09.2010 року № 038541; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області на його користь 195000 грн. в рахунок відшкодування вартості самостійно придбаних ним кімнатної та спортивної колясок; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області на його користь 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок несвоєчасного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг; стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь вартість мобільного підйомника по сходах PT-UNI 130 в сумі 144900 грн. згідно рахунку № ДВ 000000039 від 27.04.2016 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення, та зазначив, що 21.02.2013 року позивача за рахунок коштів Фонду забезпечено кімнатною коляскою активного типу Flaer19, 30.09.2013 року - забезпечено спортивною коляскою для занять баскетболом; 30.12.2014 року прогулянковою коляскою Kuschall R33. Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 09.09.2010 року № 640 визначено необхідність забезпечення пересування колісні (коляски), а саме - прогулянкова та кімнатна, необхідність забезпечення спортивною коляскою не визначено. Відшкодування вартості самостійно придбаних кімнатної та спортивної колясок, які він придбав у ФОП [PERSON] не передбачено законодавством. Згідно заяви [PERSON] від 10.02.2016 року, він відмовився від заміни кімнатної коляски активного типу Flaer19 на аналогічну модель, яка запропонована йому комісією Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області; просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - ДП «Селидіввугілля» [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки вважає, що позивач має звернутись до МСЕК з метою визначення потреби у забезпеченні автономним мобільним підйомником по сходах на гусеничному ході, після чого вимагати його надання від Фонду, просив відмовити у задоволенні позову до ДП «Селидіввугілля». Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що 16.04.2008 року під час виконання трудових обов,язків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 09.09.2010 року [PERSON] встановлено першу групу інвалідності зі 100 відсотковою втратою працездатності безстроково та визначено потребу у додаткових видах допомоги, у тому числі кімнатна, прогулянкова та спортивна коляки. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда [PERSON] інваліду 1А групи рекомендовано, у тому числі - реабілітаційні тренажери, засоби пересування крісла колісні, коляски різних типів, а саме: прогулянкова та кімнатна та інше. Судом встановлено, що 30.09.2013 року та 21.02.2013 року [PERSON] за рахунок коштів відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області забезпечено спортивною коляскою та кімнатною коляскою активного типу Flaer19, даний факт підтверджується актами приймання-передачі засобів пересування від 30.09.2013 року, від 21.02.2013 року відповідно та не оспорюється сторонами. Положенням про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації потерпілих унаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженої Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.03.2008 року № 23, (надалі - Положення) передбачено, що крісла колісні (коляски) активного типу видаються на два роки. Судом встановлено, що 21.02.2015 року закінчився строк експлуатації кімнатної коляски активного типу Flaer19, а 30.09.2015 року - закінчився строк експлуатації спортивної коляски. Після закінчення строку експлуатації спортивної та кімнатної колясок, [PERSON] згідно п. 5.4 Положення подав заяви про їх заміну, що підтверджується відповідними зверненнями від 06.05.2015 року та 24.07.2015 року щодо кімнатної коляски, 09.11.2015 року щодо спортивної коляски, 12.11.2015 року щодо кімнатної коляски. Судом встановлено, що позивач виконав всі необхідні дії для отримання засобів пересування, строк експлуатації яких закінчився, проте, відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області свої зобов,язання щодо заміни кімнатної та спортивної колясок в строк, передбачений Положенням (два роки) не виконало. Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області щодо своєчасного чергового забезпечення позивача кімнатною коляскою з 21.02.2015 року, відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування» є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає неспроможними ствердження представника Фонду з приводу того, що ним було вжито всі необхідні дії з 21.02.2015 року щодо своєчасного чергового забезпечення позивача кімнатною коляскою, оскільки даний факт не підтверджено допустимими та належними доказами. Суд не бере до уваги твердження представника Фонду з приводу того, що оскільки Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 09.09.2010 року № 640 не визначено необхідність забезпечення спортивною коляскою позивача, у відповідача немає підстав для забезпечення [PERSON] спортивною коляскою з наступних підстав. Згідно п. b, c ч. 5 ст. 30 Конвенції про права інвалідів, ратифікованою Законом № 1767-VI від 16.12.2009 року, Держави-учасниці визнають право інвалідів брати участь нарівні з іншими в культурному житті й уживають усіх належних заходів для забезпечення того, щоб надати інвалідам можливість брати участь нарівні з іншими у проведенні дозвілля та відпочинку й у спортивних заходах, держави-учасниці вживають належних заходів: для забезпечення того, щоб інваліди мали можливість організовувати спортивні та дозвільні заходи спеціально для інвалідів, розвивати їх і брати в них участь, і для сприяння у цьому зв'язку тому, щоб їм нарівні з іншими надавались належні навчання, підготовка та ресурси; для забезпечення того, щоб інваліди мали доступ до спортивних, рекреаційних і туристичних об'єктів. Судом встановлено, що позивач є членом баскетбольного клубу інвалідів-спортсменів «Невский альянс», що підтверджується довідкою № 12 від 23.11.2015 року, виданою російським товариством інвалідів Санкт-Петербурзької міської організації. На підставі викладеного, враховуючи вимоги п. b, c ч. 5 ст. 30 Конвенції про права інвалідів,суд приходить до висновку про неправомірність дій відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області щодо своєчасного чергового забезпечення його спортивною коляскою з 30.09.2015 року. Судом встановлено, що відповідно витягів з Реєстру платників Єдиного податку № 1505213400209 від 27.10.2015 року, № 1505213400236 від 14.12.2015 року [PERSON] є Фізичною особою-підприємцем, який перебуває на обліку у Красноармійській ОДПІ Головного Управління ДФС у Донецькій області та займається видом господарської діяльності з виробництва велосипедів, дитячих та інвалідних колясок. У судове засідання позивачем надано для огляду Книгу обліку доходів № 15052100228 ФОП [PERSON], прошиту та пронумеровану на 52 аркушах, згідно запису якої від 10.12.2015 року вбачається дохід від провадження діяльності 195000 грн. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач 10.12.2015 року самостійно придбав кімнатну коляску за 95000 грн. та спортивну коляску за 100000 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме - товарним чеком № 01 від 10.12.2015 року. 11.01.2016 року позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області з заявою щодо сплати йому вартості самостійно придбаних спортивної та кімнатної колясок. Листом від 28.01.2016 року Фонд повідомив [PERSON] про відсутність підстав для відшкодування коштів постраждалим на виробництві за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації. Відповідно до заяви [PERSON] вбачається, що позивач 08.02.2016 року відмовився від коляски Flaer19 з тих підстав, що 10.12.2015 року придбав самостійно кімнатну коляску за свій рахунок з причини не надання Фондом по закінченню терміну експлуатації попередньої коляски нової. Вказаною заявою [PERSON] звернувся до Фонду з приводу відшкодування витрат на самостійно придбані спортивну та кімнатну коляску. Листом від 22.02.2016 року Фонд повідомив позивача про відсутність підстав для відшкодування коштів постраждалим на виробництві за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації та пропонував [PERSON] повторно розглянути питання щодо можливості заміни коляски Flaer19 на аналогічну модель, про що повідомити письмово. Відповідно ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення).\~ Тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання неправомірними дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Селидове Донецькій області щодо відмови відшкодування [PERSON] вартості самостійно придбаних кімнатної та спортивної колясок, потреба в забезпеченні якими підтверджена висновком МСЕК від 09.09.2010 року № 038541. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що неправомірною бездіяльністю щодо своєчасного чергового забезпечення засобами пересування, строк експлуатації яких закінчився та неправомірною відмовою відшкодування [PERSON] вартості самостійно придбаних кімнатної та спортивної колясок, потреба в забезпеченні якими підтверджена висновком МСЕК від 09.09.2010 року № 038541, позивачеві дійсно завдано моральну шкоду, та відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, позивач вправі вимагати від винної особи - відшкодування завданої йому моральної шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні питання стосовно розміру компенсації моральної шкоди, які належить стягнути на користь позивача, суд враховує обставини справи, а саме те, що позивач, який став інвалідом 1 групи у молодому віці та веде активний спосіб життя, тривалий час був позбавлений своєчасного чергового забезпечення засобами пересування, характер і ступень моральних страждань та негативних наслідків, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану,що зазнав позивач внаслідок того, що змушений був придбати за власні кошти кімнатну та спортивну коляски. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливостіта з урахуванням обставин справи, характеру і обсягу заподіяної моральної шкоди, суд дійшов до висновку, що розмір грошового відшкодування, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь позивача 5000 гривень, буде достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди, у задоволенні решті позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити у зв,язку з їх необґрунтованістю. Щодо позовної вимоги про стягнення з ДП «Селидіввугілля» вартості мобільного підйомника по сходах PT-UNI 130 в сумі 144900 грн. згідно рахунку № ДВ 000000039 від 27.04.2016 року, суд враховує наступне. На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу застрахованим особам, у тому числі на придбання спеціальних засобів пересування. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ДП «Селидіввугілля» вартості мобільного підйомника по сходах в сумі 144900 грн., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що за подання даної позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір повинен був сплачений за ставками, встановленими для позовних вимог майнового та немайнового характеру для фізичних осіб. Оскільки позивача звільнено від оплати судових витрат, згідно вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: partial