Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.07.2011 року [PERSON] від позивача отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач в свою чергу повинен погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, що передбачено п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, а уразі невиконання зобов'язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Про те, що відповідача було ознайомлено із зазначеними вище умовами надання банківських послуг, свідчить його підпис в анкеті - заяві від 22.07.2011 року. В порушення умов договору, позичальник своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку з чим, станом на 28.02.2018 року, виникла заборгованість в сумі 22 992,58 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1 704,77 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 19 518,75 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 197,98 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 071, 08 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, в позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, а також надала до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що підвищення процентної ставки відповідачу відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі не згоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, а саме 2,5 % в місяць або 30 % на рік. Також зазначила, що дія вказаного кредитного договору пролонговується кожні 12 місяців, а картковий рахунок дії до повного виконання (строк дії картки зазначено на самій картці). Крім того відповідно до п. 1.1.7.31 Умов зазначеного договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, а також раніше надав до суду відзив на позовну заяву та заперечення, згідно яких пояснив, що відповідач оформила 22.07.2011 року у ПАТ КБ «Приватбанк» картку та отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме до 01.03.2015 року. При цьому Умови і правила надання банківських послуг не містять жодного пункту щодо автоматичної пролонгації договору кожні наступні 12 місяців, а отже строк дії кредитного договору закінчився 01.03.2015 року, ніяких домовленостей щодо збільшення строку позовної давності з відповідачем не укладалося, а отже, на підставі статей 257, 267 ЦК України, представник відповідача заявив клопотання про сплив строку позовної давності, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту та відомостями виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області від 23.05.2018 року № 023-122/1845 (а.с. 36, 83, 92). 16.02.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у зв'язку з чим остання змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 16.02.2018 року Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 26 (а.с.192). 22.07.2011 року [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якого вона оформила на своє ім'я платіжну картку «Кредитка «Універсальну» (а.с. 10, 57). Згідно довідки про Умови кредитування з використанням кредитки» Універсальна 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяць становить 2, 5%, тобто 30 % на рік. Розмір щомісячних платежів, з урахуванням плати за користування кредитними коштами становить 7% від заборгованості, але не менш 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також, згідно тарифів банку передбачено сплату комісії. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами надання платіжної картки «Кредитка «Універсальна» та прикладами розрахунку суми плати за користування кредитних коштів, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування від 22.07.2011 року (а.с. 11, 58). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір (а.с. 10-зворот, 57-зворот). Банк нараховує відсотки за користування кредитом та Овердрафтом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно до п.2.1.1.12.13 «Правил користування платіжною карткою». Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками та його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу. Вказаними Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (а.с. 12-35, 59-82). Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови договору № б/н від 22.07.2011 року, внаслідок чого сума боргу, станом на 28.02.2018 року склала - 22 992,58 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1 704,77 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 19 518,75 грн.; заборгованість за пенею - 197,98 грн.; заборгованість по штрафам - 500,00 грн. (фіксована частина) та 1071,08 грн. (процентна складова) (а.с. 7-9, 50-52). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка. У чинність ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] (а.с. 36, 83, 92). Згідно Розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р м. Рубіжне Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач є суб'єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого, відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Згідно наведеного у позові та доданого до нього розрахунку, штрафні санкції позивачем нараховані станом на 28.02.2018 року, фактично після 14.04.2014 року дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нарахування таких санкцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені у розмірі 197,98 грн. та штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 071,08 грн.(процентна складова), а всього -1 769,06 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь банку підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2011 року у сумі 21 223,52 грн., яка складається із 1 704,77 грн. заборгованості за кредитом та 19 518,75 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. Водночас, як встановлено вище, сторони обумовили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення грошових коштів, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. А відповідно до частини 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, а саме з виписки кредитної картки [PERSON] за період з 22.07.2011 року по 28.02.2018 рік, що дата внесення останнього платежу відповідачем за вказаним Договором - 27 вересня 2014 року (а.с. 55), а позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 26.04.2018 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, представник відповідача у заперечення на відповідь позивача на відзив від 05.10.2018 року просить застосувати позовну давність. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.. 261 ЦК України). Відповідно до умов договору № б/н від 22.07.2011 року, кінцевий термін виконання відповідачем кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, строк дії картки скінчився 01.03.2015 року. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Крім того позивач зазначає, що, позовна давність відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору передбачена п'ятдесят років (а.с.25, 72), однак вона не підлягає застосуванню, оскільки такі умови не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними. Аналогічні правова позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1926цс15, а також постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 204/3294/14-ц, провадження № 61-17184св18, які є обов'язковими для суду. Таким чином, беручи до уваги, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснила 27.09.2014 року (а.с. 55), а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 26.04.2018 року, суд дійшов висновку, що останній пропустив трирічний строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України. Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.07.2011 року у сумі 21 223, 52 грн., яка складається із 1 704, 77 грн. заборгованості за кредитом та 19 518,75 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, також відсутні.

Outcome: dismissed