Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач 10.09.2018 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він проходив військову службу за контрактом. 29.11.2017 р. звільнений з військової служби на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.11.2018 р. № 461. Безпосередньо виконував бойові завдання в зоні АТО у періоди з 02.06.2017 р. по 31.08.2017 р. Внаслідок ушкоджень здоровя отриманих під час виконання обовязків військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримав чисельні хвороби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, гіпертрофія лівого шлуночка серця, СН І стадія, дисциркуляторна енцефалопатія І стадії гіпертонічного генезу у вигляді дрібно вогнищевої симптоматики, поширений остеохондроз хребта, правобічний сколіоз грудного хребта першого ступеня без поширення функції. Вказані хвороби, повязані з проходженням військової служби під час проведення антитерористичної операції. Зазначені захворювання були приводом для звернень до лікарні, де він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Перелічені хвороби виникли у звязку з захворюваннями, які отримані в результаті проходження військової служби, у звязку з чим позивачу 16.01.2018 р. первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (інвалід війни). Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Через інвалідність позивач відчуває глибокі моральні страждання, що зумовлені ушкодженням його здоровя. Враховуючи тяжкість захворювання та наслідки, посилаючись на ст.ст.23, 170, 1167 ЦК України, ст.\~17\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів їх сімей», позивач просить суд стягнути з МО України моральну шкоду у розмірі 264 300 грн. Ухвалою судді від 12.09.2018 р. було відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 05.10.2018 р. 05.10.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 16.11.2018 р. В судове засідання позивач не зявився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в поданому до суду позові [PERSON] просить розглянути справу без його участі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.35-36). Заслухавши пояснення представника відповідача, приймаючи до уваги позицію позивача, зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом, 29.11.2017 р. наказом № 461 командувача Сухопутних військ Збройних Сил України звільнений з військової служби у запас за пунктом «А» (у звязку із закінченням строку контракту) з урахуванням підпункту «Ї» пункту 1 частини 8 (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) не висловили бажання продовжувати військову службу) (а.с.8). [PERSON] у період з 02.06.2017 р. по 31.08.2017 р. приймав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у складі сил та засобів ОТУ «Донецьк» (а.с.10, 11). 16.01.2018 р. позивачу первинно встановлена 3 група інвалідності, з черговим переоглядом 01.02.2019 р. (а.с.15). Стаття 56\~Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 3\~Закону України\~«Про Збройні\~Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно дост.1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 17\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку. Відповідно до статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань. Отже, обов'язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України. Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов'язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень статті 1173 ЦК України. Матеріали справи свідчать, що причиною виникнення інвалідності у позивача [PERSON] стала травма та захворювання, пов'язані із захистом Батьківщини та проходженням військової служби. Згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 521 від 20.12.2017 р. [PERSON] має захворювання, повязані із захистом Батьківщини та з проходженням військової служби (а.с.12). Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я (пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України), суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок поранення є доведеним. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв'язку з отриманням поранення з наступним встановленням інвалідності. Таким чином, наявність шкоди у позивача не спричиняє обов'язку у Міністерства оборони України щодо її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода. А тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року № 61-2125 св18. \~ \~ \~ \~Крім того, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захисту військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни та гарантіє їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», користуються правами та свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та Законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими Законами. Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди, у суду відсутні підстави для задоволення позову. Що стосується питання розподілу судових витрат, то вони, відповідно до\~ст..141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed