Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 06.12.2012року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 9800грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 договору). Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 21.09.2016рік утворилась заборгованість у сумі 72231,26гривень, з яких: 9444,34грн. - заборгованість за кредитом, 55771,15грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, а також 500грн.- штраф (фіксована частина), 3415,77грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.12.2012року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 9800грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Статтями 638, 1055 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Статтями 1048, 1049, 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. До матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови даного кредиту, а інші документи, зокрема анкета, не містять інформації про розмір процентної ставки, на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами. Згідно правової позиції ВСУ від 11.03.2015року у разі, коли Умови та правила не містять підпису відповідача, то такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Таким чином, оскільки Умови та правила, які містяться в матеріалах справи, не підписані відповідачем, а в матеріалах справи немає будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, вони не являються складовою частиною кредитного договору. Правовими наслідками недійсності договору, відповідно до ст. 216 ЦК України є повернення кожною із сторін іншій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд, не бере до уваги те, що Анкета - заява є складовою умовою договору приєднання чи будь - якого іншого договору, оскільки п. 1.1.1.33 Умов та Правил, на які посилається банк, заява - анкета, це звернення клієнта до банку про відкриття рахунку чи надання банківських послуг. Тобто, в самих Умовах та Правилах визначено правову природу даного документа, саме як звернення, а не як договір. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання на підставі чого відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відповідні платежі. Проте, станом на 21.09.2016 року відповідач [PERSON] не виконала свої зобов'язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором термін та не повернула позивачу основний борг в сумі 9444,34гривень. Згідно анкети - заяви розмір відсоткової ставки не зазначено, однак як вбачається з розрахунку боргу, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги нарахування відсотків розпочато з 10.11.2013року в розмірі 27,6% річних, з 01.09.2014 року - 32,4% річних, з 01.04.2015року - 42% річних, доказів про зміну відсоткової ставки суду позивачем не надано. Крім того, в позовній заяві не обґрунтовано підстави зміни відсоткової ставки. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Статтями 1048, 1049, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано доказів про визначення розміру процентної ставки та про його зміну, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Комісією є операційний дохід банку за наданими послугами, сума якого обчислюється пропорційно сумі активу чи зобов'язання або є фіксованою. Комісія є платою за надання банком послуг (п.2.4, глави 2 розділу ІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою НБУ №255 від 18.06.2003року). Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Позивач просить стягнути з відповідача 500,00грн. - штраф (фіксована складова), 3415,77грн.- штраф (процентна складова), однак за своєю правовою природою, штраф не може бути виражений у сталій сумі, оскільки за нормами ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Крім того, у анкеті - заяві розмір штрафу не вказано, а визначено Умовами та Правилами, які не містять підпису відповідача. Враховуючи викладене, та те, що стягнення комісії Умовами та Правилами, на які банк посилається, не передбачено, в анкеті, яку підписав відповідач, в графі «щомісячна комісія» взагалі стоїть прочерк, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за пенею та комісією та штрафу. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 9444,34грн. по кредитному договору № б/н від 06.12.2012 року. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 180,18грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 207, 216, 509, 549, 638, 1046, 1048, 1049, 1055, 1056-1 ЦК України, постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року,

Outcome: partial