Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обгрнутовує тим, що 13 травня 2008 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому реорганізовано в ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] уклали Договір кредиту №895/06-034/283 з урахуванням усіх додаткових угод про внесення змін до нього, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 41000 доларів США, з порядком повернення кредиту, передбаченим статтею 1 договору кредиту зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 12 травня 2033 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки №895/06-034/283 з урахуванням додаткових угод до нього, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту. Неналежне виконання взятих на себе зобов'язань призвело до виникне простроченої заборгованості в сумі 47411 доларів США, що в еквіваленті станом 24 травня 2017 року становить 1249129грн. 82 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 30761, 85 доларів США, що є еквівалентом 809173 грн. 30 коп.; заборгованість по відсоткам - 12489, 29 доларів США, що є еквівалентом 328524 грн. 62 коп.; заборгованість за комісією - 2000 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1096, 90 доларів США, що є еквівалентом 28853 грн. 41 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3063,22 доларів США, що є еквівалентом 80676 грн. 49 коп.; У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що в разі якщо договором встановлено обов'язок позичальника повертати отриману позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась не сплаченою та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручі поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Уксоцбанк» заборгованість за договором кредиту №895/06-034-283 від 13 травня 2008 року в сумі 1249129грн. а також судові витрати 18 736 грн. 95 коп., пропорційно. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Уксоцбанк» заборгованість за договором кредиту №895/06-034-283 від 13 травня 2008 року в сумі 1249129 грн. а також судові витрати 18 736 грн. 95 коп. Представник позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. зазначив, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2015 року визнано припиненим договір поруки №1-895/06-034-283, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON], а тому підстави для солідарного стягнення боргу відсутні. Крім того вважає що банк пропустив строк позовної давності, про що подав відповідну заяву Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. В судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 895/06-034-283 відповідно до умов п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 41000 дол. США, зі сплатою 13,50% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною. Відповідно до пункту 1.1.1 Договору кредиту № 895/06-034-283 від 13 травня 2008 року погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 15 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 1 червня 2008 року (останній платіж 12 травня 2033 року) та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 12 травня 2033 року (включно), на умовах, визначених цим договором. Як вбачається з заяви про видачу готівки №008-4 від 13 травня 2008 року відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит в сумі 41000 доларів США, що є еквівалентом 207050 грн. 17 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 про внесення змін до Договору кредиту № 895/06-034-283 від 13 травня 2008 року, відповідно до п. 1 якої у зв'язку із зміною кредитування за Договором кредиту № 895/06-034-283 від 13 травня 2008 року, сторони домовилися з 20 жовтня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних та, відповідно, зазначити по тексту Договору проценту ставку в розмірі 14% річних, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності як боржника так і поручителя, у випадку надання згоди останнього відповідати за такими зобов'язаннями. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з розрахунку заборгованості, яка додана позивачем до позовної заяви, заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором становить 47411 доларів США, що в еквіваленті станом 24 травня 2017 року становить 1249129грн. 82 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 30761, 85 доларів США, що є еквівалентом 809173 грн. 30 коп.; заборгованість по відсоткам - 12489, 29 доларів США, що є еквівалентом 328524 грн. 62 коп.; заборгованість за комісією - 2000 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1096, 90 доларів США, що є еквівалентом 28853 грн. 41 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 3063,22 доларів США, що є еквівалентом 80676 грн. 49 коп. З вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 15 липня 2014 року в сумі 83,74 доларів США. Разом з тим, заперечуючи проти позову, представник позивача зазначив що позивач визнає те, що останній платіж за кредитом було здійснено [PERSON] з простроченням за період 16 червня 2009 року - 15 липня 2009 року лише 13 травня 2014 року. В судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про витребування у позивача належним чином завірених копій квитанцій про здійснення [PERSON] оплати за кредитним договором. На вимогу суду зазначені квитанції представником позивача не надані. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник позивача не надала до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують сплату грошових коштів за кредитним договором в сумі 83,74 доларів США саме 15 липня 2014 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що останній платіж за кредитним договором було здійснено [PERSON] 13 травня 2014 року. Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Враховуючи указане клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції / пункт 1 статті 32 Конвенції/ наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись, у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» / судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти російської федерації а.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства п.51. Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов'язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин , мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Пунктом 4.5 Договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Сторони Договору кредиту, відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в пункті 4.5 Договору кредиту визначили умови (відкладальні обставину), за яких настає обов'язок [PERSON] з дострокового погашення всіх платежів за Договором кредиту. При цьому, для зміни строку виконання зобов'язання, умовами Договору кредиту не передбачено надсилання позивачем [PERSON] будь-яких повідомлень (вимог) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, така зміна прямо встановлена п. 4.5 Договору кредиту. Отже, сторони Договору кредиту встановили в ньому як строк дії Договору - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.3), строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 12.05.2033 року (пп. 1.1.1) так і умови (відкладальну обставину) спливу строку користування кредитом та настання обов'язку [PERSON] з дострокового погашення кредиту, відсотків та штрафних санкцій в повному обсязі (п. 4.5). Останню оплату за кредитом було здійснено [PERSON] з простроченням за період 16 червня 2009 року -15 липня 2009 року лише 13 травня 2014 року. Таким чином обов'язок [PERSON] з погашення кредиту, відсотків та штрафних санкцій в повному обсязі настав 10 серпня 2014 року, тобто через 90 календарних днів (п.4.5 Договору кредиту). 10 серпня 2014 року припадало на неділю, отже, [PERSON] мав сплатити кредит, відсотків та штрафних санкцій в повному обсязі в понеділок 11 серпня 2014 року, проте цього не зробив. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦПК України). В даному випадку перебіг позовної давності за вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» почався 12 серпня 2014 року, позаяк, позивачу було достеменно відомо про невиконання [PERSON] обов'язку зі сплати кредиту, відсотків та штрафних санкцій. Тобто, у ПАТ «Укрсоцбанк» з 12 серпня 2014 року розпочався перебіг строїв трирічної позовної давності, в межах якого ПАТ «Укрсоцбанк» міг би звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права, який сплив 13 серпня 2017 року. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду 20 жовтня 2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] слід відмовити. Крім цього, у відповідності до пункту 31 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., враховуючи положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 261, 267,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 18, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed