Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач 03.11.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що між позивач та відповідачем 25.08.2007 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1167. Від даного шлюбу у подружжя 10.12.2007 року народилась донька Ксенія. За період згаданого шлюбу подружжям на спільні кошти було придбано спільне майно, а саме: 1) пральна машина вартістю 3199,00 грн.; 2) телевізор LG вартістю 3556,00 грн.; 3) водонагрівач вартістю 1936,00 грн.; 4) морозильна камера вартістю 2541,00 грн.; 5) телевізор LG вартістю 2390,00 грн.; 6) ноутбук вартістю 3 872,00 грн.; 7) телевізор вартістю 2140,00 грн.; 8) DVD плеєр вартістю 895,00 грн.; 9) домашній кінотеатр вартістю 1 131,00 грн.; 10) шафа вартістю 2 185,00 грн.; 11) шафа вартістю 1205,00 грн.; 12) житлова кімната вартістю 7 236,00 грн.; 13) музичний центр вартістю 384,00 грн.; 14) обігрівач вартістю 512,00 грн.; 15) автомобіль марки «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску вартістю 116200,00 грн. Враховуючи, що сторони не можуть дійти спільної згоди щодо поділу майна, позивач просив в порядку поділу майна подружжя поділити зазначене майно наступним чином: виділити у користування [PERSON] наступне майно: 1) автомобіль марки «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску вартістю 116200,00 грн.; 2) шафу вартістю 2 185,00 грн.; 3) шафу вартістю 1205,00 грн.; 4) житлову кімнату вартістю 7 236,00 грн., а всього майна на загальну суму 126826,00 грн. Виділити у користування [PERSON] наступне майно: 1) пральну машину вартістю 3199,00 грн.; 2) телевізор LG вартістю 3556,00 грн.; 3) водонагрівач вартістю 1936,00 грн.; 4) морозильну камеру вартістю 2541,00 грн.; 5) телевізор LG вартістю 2390,00 грн.; 6) ноутбук вартістю 3 872,00 грн.; 7) телевізор вартістю 2140,00 грн.; 8) DVD плеєр вартістю 895,00 грн.; 9) домашній кінотеатр вартістю 1 131,00 грн.; 10) музичний центр вартістю 384,00 грн.; 11) обігрівач вартістю 512,00 грн., а всього майна на загальну суму 22556,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію різниці вартості майна, у розмірі 52 135,00 грн. В процесі розгляду справи, позивачем неодноразово збільшувались позовні вимоги. Так, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 15.06.2015 року позивач просив в порядку поділу майна подружжя поділити зазначене майно наступним чином: виділити у користування [PERSON] наступне майно: 1) шафу вартістю 2 185,00 грн.; 2) шафу вартістю 1205,00 грн.; 3) люстру у великій кімнаті в японському стилі придбану у 2011 році, вартістю 800,00 грн.; 4) підставку під квіти, кована, придбана у 2007 році, вартістю 550,00 грн.; 5) сабвуфер, придбаний у 2009 році, вартістю 1000,00 грн.; 6) підсилювач звуку, придбаний у 2009 році, вартістю 1000,00 грн.; 7) диван «Форсаж», придбаний у 2013 році, вартістю 1600,00 грн.; 8) кріплення для верхнього багажника автомобіля, придбані у 2013 році, вартістю 2000,00 грн.; 9) багажник портативний на дах автомобіля, придбаний у 2013 році, вартістю 3500,00 грн., 10) крісло дитяче в автомобіль, придбане у 2011 році, вартістю 1000,00 грн.; 11) комплект зимової гуми для автомобіля «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], придбаний у 2013 році, вартістю 3000,00 грн.; 12) дитяча стінка «Малгося», куплена у 2013 році, вартістю 1500,00 грн.; 13) набір каструль «Тефаль» 4 штуки, придбаний у 2012 році, вартістю 1500,00 грн., а всього майна на загальну суму 20840,00 грн. В порядку поділу майна в натурі виділити [PERSON] наступне майно: 1) пральну машину вартістю 3199,00 грн.; 2) телевізор LG вартістю 3556,00 грн.; 3) водонагрівач вартістю 1936,00 грн.; 4) морозильну камеру вартістю 2541,00 грн.; 5) телевізор LG вартістю 2390,00 грн.; 6) ноутбук вартістю 3 872,00 грн.; 7) телевізор вартістю 2140,00 грн.; 8) DVD плеєр вартістю 895,00 грн.; 9) домашній кінотеатр вартістю 1 131,00 грн.; 10) музичний центр вартістю 384,00 грн.; 11) обігрівач вартістю 512,00 грн.; 12) крісло, придбане у 2009 році, вартістю 1200,00 грн.; 13) велосипед дитячий «Барбі», придбаний у 2013 році, вартістю 1200,00 грн.; 14) санки дитячі, придбані у 2013 році, вартістю 550,00 грн., 15) самокат дитячий, придбаний у 2013 році, вартістю 650,00 грн.; 16) м'ясорубка «Бош», придбана у 2007 році, вартістю 1300,00 грн.; 17) житлову кімнату вартістю 7236,00 грн.; 18) люстру в дитячій кімнаті, придбану у 2013 році, вартістю 500, 00 грн., а всього майна на загальну суму 35 192,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію ? ринкової вартості автомобіля марки «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску, у розмірі 127 587,58 грн. В обґрунтування зазначених вимог, позивач зазначив, що приймаючи до уваги те, що автомобіль та речі в квартирі є речами неподільними, сторонами не досягнуто згоди щодо поділу цього майна в добровільному порядку, виходячи з інтересів їх спільної дитини, яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою, позивач просив поділити майно у судовому порядку, та зважаючи, що відповідачем відчужено спірний автомобіль без згоди позивачки, стягнути з відповідача грошову компенсацію ? ринкової вартості автомобіля. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви щодо збільшення розміру позовних вимог від 15.06.2015 року (а.с. 105-110). Представники відповідача та третьої особи у справі - [PERSON], [PERSON] заперечували щодо наявності підстав для задоволення позову. Суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, на підставі представлених доказів, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи, 25.08.2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі, сторонами придбано: 1)шафу вартістю 2 185,00 грн. (а.с. 14); 2)шафу вартістю 1 205,00 грн. (а.с. 14-15); 3)пральну машину вартістю 3 199,00 грн. (а.с. 12); 4)телевізор LG вартістю 3556,00 грн. (а.с. 10); 5)водонагрівач вартістю 1936,00 грн. (а.с. 12); 6)морозильну камеру вартістю 2541,00 грн. (а.с. 10); 7)телевізор LG вартістю 2390,00 грн. (а.с. 13); 8)ноутбук вартістю 3 872,00 грн. (а.с. 13); 9)телевізор вартістю 2140,00 грн. (а.с. 16); 10)DVD плеєр вартістю 895,00 грн. (а.с. 15); 11)домашній кінотеатр вартістю 1 131,00 грн. (а.с. 13); 12)музичний центр вартістю 384,00 грн. (а.с. 17); 13)обігрівач вартістю 512,00 грн. (а.с. 9); 14)меблі у житлову кімнату вартістю 7 236,00 грн. (а.с. 14-15); 15)автомобіль марки «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску вартістю 116200,00 грн. (а.с. 8). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи від 19.03.2015 року №121/10 проведеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» за ухвалою суду від 19.02.2015 року, ринкова вартість автомобіля марки «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску станом на 19.03.2015 року складала 255175,16 грн. (а.с. 71-77). Як вбачається із матеріалів справи, у відповідь на адвокатський запит Управління ДАІ ГУМВС України у м. Києві листом від 25.05.2015 року №10/266аз надало відомості, що автомобіль марки «Fiat Linea» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску, який належав [PERSON], 14.05.2015 року на підставі довідки-рахунок ААЕ№147155 від 14.05.2015 року виданою першою філією ТОВ «Контракт-Авто», був перереєстрований на нового власника - громадянина [PERSON] (а.с. 102). У судовому засіданні із пояснень сторін та їх представників встановлено, що домовленості між сторонами про розпорядження спільним майном досягнута не була, а позивач не давав згоди на відчуження спірного автомобіля. За таких обставин суд приходить до висновку проте, що відповідач відчужуючи спірний автомобіль без згоди позивача, порушив його права, які підлягають судовому захисту. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи те, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності сторін, відсутність зі сторони позивача згоди на його відчуження та відчуження його відповідачем без мети використання отриманих коштів в інтересах сім'ї, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача ? ринкової вартості автомобіля у розмірі 127587,58 грн. Також суд вважає за необхідне здійснити поділ майна подружжя наступним чином: Виділити у власність [PERSON] наступне майно: 1)шафу вартістю 2 185,00 грн.; 2)шафу вартістю 1205,00 грн.; 3)меблі у житлову кімнату вартістю 7 236,00 грн.; 4)телевізор LG вартістю 3556,00 грн.; 5)водонагрівач вартістю 1936,00 грн.; 6)музичний центр вартістю 384,00 грн., а всього майна на загальну суму 16502,00 грн. Виділити у власність [PERSON] наступне майно: 1)пральну машину вартістю 3 199,00 грн.; 2)морозильну камеру вартістю 2541,00 грн.; 3)телевізор LG вартістю 2390,00 грн.; 4)ноутбук вартістю 3 872,00 грн.; 5)телевізор вартістю 2140,00 грн.; 6)DVD плеєр вартістю 895,00 грн.; 7)домашній кінотеатр вартістю 1 131,00 грн.; 8)обігрівач вартістю 512,00 грн., а всього майна на загальну суму 16680,00 грн. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем, всупереч зазначеним вимогам ЦПК України, не надано суду належних доказів належності подружжю іншого спільного майна, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема: витрати понесені проведенням судових експертиз. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 746,91 грн. +116,75 грн. + 692,38 грн. = 1556,04 грн., сплачена позивачем згідно квитанцій від 03.11.2014 року (а.с. 1), від 17.12.2014 року (а.с. 37) та від 13.05.2015 року (а.с. 81), а також витрати понесені позивачем за проведення судової експертизи у розмірі 1200,00 грн., сплачені позивачем згідно квитанції від 06.03.2015 року (а.с. 147). На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони та їх представники, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial