Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 71 282,96 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNH4KS80160011, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 8 216,24 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 12.11.2015 року становить 180 109,80 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8 019,27 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 50 592,84 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 121 497,69 грн., а з урахуванням суми заборгованості стягнутої за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2013 року у розмірі 112 697,46 грн., остаточна сума боргу становить 67 412,34 грн., а також із штрафів відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 3 370,62 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, суду подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, в заяві вказав, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 26 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір № DNH4KS80160011, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 8 216,24 грн. на строк 42 місяці, по 24.04.2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6 з.в.). Відповідно умов кредитного договору відповідачка зобов'язувалася погашати кредит з 15 по 22 число кожного місяця щомісячними платежами у сумі 297 грн. 36 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно п. 4.2. кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачкою заяви позичальника № DNH4KS80160011, додатками до якої є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, як убачається з матеріалів справи, між сторонами спору виникли відносини на підставі Кредитного договору № DNH4KS80160011 від 26.10.2005 року, який укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], що складається із заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. При зверненні до суду позивачем долучено до позовної заяви копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), де пунктом 3.2.7. передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеній в повідомленні Банку, передбаченому п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 даний Умов. Пунктом 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Разом з тим, виходячи зі змісту долученої до справи копії вищезазначених Умов не убачається за можливе встановити дату прийняття цих Умов та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати даний локальний нормативний акт, що унеможливлює з'ясувати чи діяли Умови надання споживчого кредиту у цій редакції на момент укладання кредитного договору, також відсутні дані про те з якими саме Умовами була ознайомлена [PERSON] Верховний Суд України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. За заявленими вимогами позивач зазначає, що станом на 12.11.2015 року наявна заборгованість відповідачки на загальну суму у розмірі 180 109,80 грн., яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 8 019,27 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 50 592,84 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 121 497,69 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг у виді фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентної складової частини штрафу у розмірі 3 370,62 грн. При цьому позивач вже звертався з позовом до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором. Зі змісту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2013 року убачається, що з відповідачки за вищезазначеним договором стягнута заборгованість станом на 22.05.2013 року в сумі 102 697,46 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8 019,27 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 36 094,00 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 52 741,45 грн., фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн., та процентної складової штрафу у розмірі 5 342,74 грн. (а.с. 3, 3 зв.). Отже, враховуючи зазначене, заборгованість за тілом кредиту в сумі 8 019,27 грн. з відповідачки вже стягнута за рішенням суду. Заборгованість за відсотками за користування кредитом нарахована у розмірі 50 592,84 грн. з яких за рішенням суду стягнуто 36 094,00 грн., у зв'язку з чим з відповідачки підлягає стягненню різниця заборгованості за відсотками, що становить у розмірі 14 498 грн. 84 коп. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] у частині вимог про стягнення пені в розмірі 68 756,24 грн. та штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина), 3 370,62 грн. (процентна складова), що безпосередньо передбачено Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), оскільки позивачем не доведено той факт, що долучені до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) дійсно є складовою частиною укладеного 26 жовтня 2005 року між сторонами правочину, так як вони не містять підпису позичальника та відсутні достовірні дані про те, що [PERSON] була ознайомлена саме з цими Умовами, якими визначено відповідальність щодо стягнення неустойки за порушення умов кредитного договору. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні лише в частині стягнення відсотків, у зв'язку з чим підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 218 грн. 00 коп.

Outcome: partial