Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач 04.01.2016 звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11363867000, позов мотивовано тим, що 24.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №11363867000. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) у сумі 36000,00 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22 червня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 14,50 % річних. 25.02.2010 року та 24.03.2011 року сторони уклали додаткові угоди №1 та №2, якими змінили розмір ануїтетного платежу. Для забезпечення виконання зобовязань відповідача 1 за договором про надання споживчого кредиту №11363867000 було укладено договір поруки між банком та [PERSON] за №213315 від 24.06.2008 року. Поручитель [PERSON] надала згоду забезпечувати змінене додатковими угодами №1 та №2 зобовязання. Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі. Відповідач 1 всупереч умов Кредитного договору не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобовязання. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості по кредиту, процентів за його користування в іноземній валюті в розмірі 28107,92 доларів США та пені за прострочення виконання зобовязань в розмірі 40850,02грн. станом на 15.12.2015 року, а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій просить розгляд даної справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд винести рішення, яким задовільнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що у банка на момент укладення кредитного договору в іноземній валюті була відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютної операції. Законодавством не передбачено право громадян України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобовязання за кредитним договором в іноземній валюті. Кредитний договір є недійсним та не створює юридичних наслідків. Крім того банк не повідомив про ризики коливання валютного курсу. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про слухання справи належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Під час судового розгляду встановлено, що 24 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11363867000 (а.с. 6-9). Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 36000,00 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі до 22 червня 2018 року, за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 % річних протягом 30 днів. Позичальник зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 570,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. 25 лютого 2010 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду №11363867002 до договору про надання споживчого кредиту №11363867000 від 24.06.2008 року, якою змінено розмір ануїтетного платежу (а.с. 10), та 24 березня 2011 року укладено додаткову угоду №2, якою також змінено розмір ануїтетного платежу (а.с. 11). Для забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11363867000 було укладено договір поруки між банком та [PERSON] за №213315 від 24 червня 2008 року (а.с. 12-13). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Згідно п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штраф, пеня) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі. Додатковою угодою №1 від 25 лютого 2010 року та додатковою угодою №2 до договору поруки, укладеними між банком та відповідачкою [PERSON], остання надала свою згоду на зміну основного зобовязання (а.с. 14, 15). Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі, в свою чергу відповідач [PERSON] всупереч умов договору не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобовязання. 08.10.2015 року відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів (а.с. 31-42), однак станом на сьогоднішній день відповідачі свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконали. Відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 15.12.2015 року заборгованість [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 28107,92 доларів США, та пені 40850,02 грн., з яких: 24316,79 доларів США заборгованість за простроченим кредитом; 3791,13 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 21355,21 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 19494,81 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1 та 3 статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24.09.2014р., прийнятій в порядку ст.ст. 355, 360-4 ЦПК України, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З матеріалів справи вбачається, що кредит відповідачу надавався саме в іноземній валюті - доларах США та сторонами в п. 1.1 договору про надання споживчого кредиту №11363867000 обумовлено повернення кредиту в іноземній валюті. На здійснення валютних операцій АКІБ «УкрСиббанк» має видану Національним банком України Банківську ліцензію. Виходячи з принципу диспозитивності, враховуючи вимогу позивача про стягнення суми боргу саме у валюті, а також те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд вважає, що стягненню в іноземній валюті підлягають також проценти за кредитним договором, оскільки такі не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом в сумі 28107,92 доларів США підлягають задоволенню. Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №11363867000 (п.8.1.) сплата пені здійснюється в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування такої пені. Отже, нарахована банком пеня підлягає стягненню в гривневому еквіваленті у загальній сумі 40850,02 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим має борг по договору про надання споживчого кредиту, відповідачі по цій справі несуть солідарну відповідальність, їх обов'язок по сплаті кредиту залишається не виконаним до цього часу, тому вимоги позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved