Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач 07 вересня 2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, який до початку розгляду справи по суті уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач у справі є батьком їх малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. Шлюб між нею, позивачем, і відповідачем у справі розірваний за рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року. Вона, позивач, і дочка проживають від батька дитини окремо вже більше року, дочка перебуває на повному її утриманні. Аліменти на утримання дочки батько дитини не виплачує, фізичним, духовним розвитком дитини, її вихованням займається вона, мати дівчинки. Вона, [PERSON], разом зі своєю малолітньою дочкою має намір з 20 вересня 2015 року по кінець 2015 року тимчасово виїжджати за межі України, а саме до Російської Федерації для відпочинку та оздоровлення. Оскільки відповідач у справі відмовився надати у передбачений законодавством України порядок дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з матірю за кордон для відпочинку та оздоровлення на морі, вона просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх з відповідачем малолітньої дочки [PERSON] без дозволу (згоди) і супроводу її батька [PERSON] на період з 20 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року до Російської Федерації; надати їй, позивачу, дозвіл на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон малолітньої дочки [PERSON] без згоди її батька [PERSON] строком дії до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-3;21-22). У судове засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутність. Свої позовні вимоги, викладені у позові і в заяві про уточнення позовних вимог, вона підтримує і просить їх задовольнити (а.с.24). Відповідач [PERSON]. надав суду письмову заяву, в якій справу просить розглянути без його участі. Не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача (а.с.18). Представник третьої особи у судове засідання не явився. До суду за підписом голови Пологівської райдержадміністрації Запорізької області надійшла письмова заява, в якій просять розглянути справу за відсутності представника районної державної адміністрації. Оскільки спір між сторонами у справі не порушує інтересів малолітньої дитини, просили розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства України, не надавши при цьому заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.16-17). Суд, беручи до уваги міркування осіб, які беруть участь у справі, щодо позовних вимог, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року, шлюб між сторонами у справі розірваний. Судове рішення набрало законної сили 08 вересня 2015 року (а.с.23). Згідно копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] [INFO] (а.с.6). Судом з паспортних даних позивача і довідки на а.с.4,7 встановлено, що позивач має постійне місце реєстрації і проживання в Україні та проживає спільно зі своєю малолітньою дочкою [PERSON]. Із заяви відповідача до суду судом встановлено, що батькові дитини [PERSON] відомо, і він не заперечує проти цього, що позивач має намір оздоровити їх дочку за межами України, а саме в Російській Федерації, а також розвинути світогляд дитини. Згідно заяви до суду третьої особи Пологівська райдержадміністрація Запорізької області не бачить підстав для відмови позивачу в задоволенні її позовних вимог. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зазначена норма визначає допустимі межі дій і вчинків, пов'язаних з сімейним вихованням. Заборона здійснювати батьківські права всупереч інтересам дитини є орієнтиром, якого треба дотримуватись в повсякденному житті, а також при вирішенні спорів, пов'язаних з вихованням дитини. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також у ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог частин 3 і 4 статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Отже, як вбачається із матеріалів справи, бажання позивача отримати дозвіл на тимчасове вивезення дочки за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України. Жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право виїзду дитини за кордон, судом не встановлено. Суд, дав оцінку добутим у судовому засіданні доказам, прийшов до висновку, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України дочки сторін у справі судом не встановлено.

Outcome: approved