Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором №11190088000 в розмірі 32719 дол. США та 4490,71 грн. пені. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (назву в подальшому змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11190088000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 42800 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2028 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 27.07.2007 року було укладено договір поруки №130187, за умовами якого [PERSON] зобовязалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору. Позивач виконав свої зобовязання за договором. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] з січня 2014 року не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі, а [PERSON], як поручитель, не забезпечила погашення кредиту, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитом, що станом на 10.11.2014 року складає 32719 дол. США, з яких 29533,23 дол. США кредитна заборгованість, 3185,77 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1573,08 грн. та 2917,63 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що дійсно має заборгованість за кредитним договором від 27.07.2007 року у вказаному позивачем розмірі, проте така виникла у звязку з підвищенням курсу долара США до гривні, тому погашати кредит у встановленому договором розмірі він не має можливості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила, однак була належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 27.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11190088000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 42800 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2028 року та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.12-23). Пунктом 1.3 договору передбачено, що за використання кредитними коштами у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,5% річних. Після закінчення 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором, що підтвердив у суді відповідач [PERSON] У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.1 договору передбачено, що за порушення термінів повернення, та/або процентів за кредит, та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена в гривнях. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може бперевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування (а.с.14). Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.39-49), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно договору про надання споживчого кредиту №11190088000 від 27.07.2007 року, зобовязання, зокрема, станом на 10.11.2014 року заборгованість за кредитом складає 32719 дол.США, з яких 29533,23 дол. США кредитна заборгованість, 3185,77 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1573,08 грн. і пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 2917,63 грн. Згідно розяснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №11190088000 від 27.07.2007 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.3.1.2, 3.5.3), позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. З метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, 27.07.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 130187 від 27.07.2007 року, за умовами якого [PERSON], як поручитель, зобовязалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору від 27.07.2007 року (а.с.24-25). Згідно п.п.1.3, 1.4 даного договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором. У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Крім цього, як розяснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було направлено вимоги відповідно за вих. №30-11/17403 від 07.10.2014 року та за вих. №30-11/17402 від 07.10.2014 року повернути суму заборгованості, в яких розяснено наслідки неповернення боргу, проте такі залишено без реагування (а.с.26-31). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, та беручи до уваги, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив розраховану позивачем суму боргу, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» вказану суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11190088000 від 27.07.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (а.с.5).

Outcome: approved