Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач 04.11.2019 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю - житловим будинком з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання її сина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. У вказаному будинку, крім позивача, зареєстрований відповідач, який в будинку з 2004 року не проживає та в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації, чим вчиняє позивачу перешкоди у користуванні її майном. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до початку розгляду справи надала клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с.18). Представник третьої особи, Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.17). Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, пояснення по суті позовних вимог до суду не надав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив (а.с.15-16, 23, 24-25). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок від 27.08.2001 (а.с.7). Згідно з довідкою виконкому Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.11.2019 № 1777/9/02-29 (а.с.8), за адресою: [ADDRESS] , крім позивача, зареєстрований її син (а.с.6), відповідач у справі - [PERSON] , який відповідно до акта від 29.10.2019, складеного депутатом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та мешканцями с. Новомайське Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.9), за вказаною адресою не проживає з 2004 року. У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач за місцем своєї реєстрації не з`являється та добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем, щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в будинку позивача не існує, позивач вимушена самостійно сплачувати комунальні платежі за нього, що негативно впливає на її матеріальний стан, та не дозволяє розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, значно обмежуються її законні права користування та розпорядження власністю. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві приватної власності майном, у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідач своїми діями порушує законні права та інтереси позивача, то згідно з ст. 391 ЦПК України, позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідач не проживає без поважних причин понад 10 років в будинку за вищевказаною адресою, який належить на праві приватної власності позивачу, не сплачує комунальні та інші платежі, будь-якої домовленості між сторонами про збереження житла за відповідачем на час його відсутності не встановлено, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за вказаною адресою. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 768,40 гривень (а.с.1).

Outcome: approved