Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3/51 від 15 травня 2003 року у розмірі 11 871, 02 доларів США, що за курсом 21,85 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 серпня 2015 року складає 258 194, 68 грн., та витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору, у розмірі 3 872,92 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 травня 2003 року між ФОП [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №3/51, відповідно до умов якого банк надав відповідачу 31 250 доларів США терміном до 12 травня 2006 року, останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування таким. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, порушив зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що станом на 17 серпня 2015 року становить 11 871, 02 доларів США. Враховуючи те, що ФОП [PERSON] було виключено з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності, вважає за необхідне захистити свої права шляхом стягнення вказаної заборгованості саме з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. У письмових поясненнях вказав, що згідно з п.6.1 кредитного договору, такий набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. За таких обставин стороною позивача не пропущено строку позовної давності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, надали пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень, просили відмовити у задоволені позову та застосувати наслідки спливу позовної давності, встановлені ст. 267 ЦК України. Суд, заслухавши думку відповідача та представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав. Встановлено, що 15 травня 2003 року між ПП [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір №3/51, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 31 250 доларів США терміном до 12 травня 2006 року, позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки та комісійну винагороду /а.с. 8/. 23 березня 2003 року між ПП [PERSON] та ЗАТ Страхова група «ТАС» укладено договір №211/03-фкр/ЗРД страхування майна юридичних осіб від вогневих ризиків та ризиків інших небезпек. Об'єктом страхування по вказаному договору є товар (насіння в асортименті), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; ТзОВ «Свитязь» (заставодавець). Вигодонабувачем є Західне ГРУ Приватбанк (згідно з договором застави товару) з метою майнового забезпечення зобов'язань за кредитним договором №3/51 від 15 травня 2003 року із Західним ГРУ Приватбанк зі сторони позичальника ПП [PERSON] /а.с. 29-30/. Рішенням Господарського суду Львівської області від 24 грудня 2004 року стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] на користь ЗАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №3/51 від 15 травня 2003 року, а саме: 26 468, 51 доларів США - основного боргу, 1226, 52 доларів США - несплачених відсотків, 45,53 доларів США - пені за несплачені відсотки, 312, 50 доларів США - одноразової комісії, 38,01 доларів США - пені за несплачену комісію, а також 280,54 доларів США - державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення /а.с. 55-56/. 2 листопада 2005 року укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №3/51 від 15 травня 2003 року, відповідно до якого термін повернення кредиту - 28 листопада 2005 року (п.1.3 додаткової угоди) /а.с. 9 звор./. Згідно з довідкою №4/3025 від 5 грудня 2005 року Західного ГРУ Приватбанк, станом на 5 грудня 2005 року заборгованість за кредитним договором №3/51 від 15 травня 2003 року становила: за кредитом відсутня, за відсотками - 5 715, 03 доларів США, щодо пені - 622, 43 долари США /а.с. 58/. 7 грудня 2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі філії ГРУ Приватбанк звернулося до районного відділу ДВС Галицького РУЮ в м. Львові із заявою про повернення виконавчого документу, наказу Господарського суду Львівської області, від 17 січня 2005 року з виконання рішення Господарського суду Львівської області від 24 грудня 2004 року по справі 1/925-28/344 /а.с.57/. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, станом на 17 серпня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №3/51 від 15 травня 2003 року становить 11 871, 02 доларів США, з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 5715, 03 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 6155,99 доларів США /а.с. 10-11/. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 цієї статті передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №3/51 від 15 травня 2003 року, останнє погашення заборгованості відповідачем здійснено 29 листопада 2005 року, відтак, позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» з моменту виникнення простроченої заборгованості за кредитом було достовірно відомо про порушення свого права та про особу, яка його порушила. Крім цього, з такого розрахунку видно, що заборгованість за відсотками у розмірі 5 715, 03 доларів США зафіксована та не змінювалася з 29.11.2005 р. та пеня нараховувалася на незмінну заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 28 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення вказаного позову згідно з статтями 257, 258 ЦК України, з питанням про поновлення такого не звертався, а відповідач у відповідності до ч.3 ст. 257 ЦК України подав заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд дійшов висновку про пропущення позивачем позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором без поважних причин, що є підставою для відмови у позові. На підставі статей 253, 256, 257, 258, 261, 266, 267, 526, 530, 610, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed