Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» 27.09.2017 року звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 9975,52 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.08.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір кредиту №032/29-328К на купівлю автотранспортних засобів. Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п.1.1. кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37908,00 дол. США. Крім того, в пункті 1.1. Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов договору позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 17.02.2017 року має заборгованість, а саме: за кредитом - 28727,72 дол. США; за відсотками - 31105,04 дол. США; по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 9789,77 дол. США; по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9869,10 дол. США. Позивач зазначає, що 26 серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва виніс заочне рішення, згідно якого з [PERSON] було стягнуто за Договором кредиту № 032/29-328К на купівлю автотранспортних засобів від 22.08.2007 року заборгованість: за кредитом - 28 727,72 дол. США; за відсотками - 21 129, 52 дол. США; по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 019,71 доларів США; по пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 938, 64 дол. США. Враховуючи вищезазначену інформацію, заборгованість [PERSON] становить за відсотками - 9975,52 дол. США, яку банк просить стягнути з відповідача. За результатами розгляду вищевказаного спору 20.12.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесене заочне рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 54-57). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2021 року заяву АТ «Альфа-Банк», заінтересовані особи: [PERSON] , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. про заміну сторони стягувача задоволено, замінено сторону стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на стягувача АТ «Альфа-Банк» у виконавчому листі № 755/14886/17 виданому 30.05.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості (а.с. 158-159). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2021 року поновлено [PERSON] строк для подання заяви про перегляд заочного рішення; вимоги заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2017 року по цивільній справі № 755/14886/17 задоволено, скасоване заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року по цивільній справі № 755/14886/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 162-163). В судовому засіданні 02.11.2021 року представник позивача АТ «Альфа-Банк» Стеценко М.В. просив задовольнити позов, надав пояснення викладені у позовній заяві, додатково зазначив, що судове рішення у справі 755/26903/14-ц відповідачем не виконане. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що позивач скористався судовим захистом щодо стягнення з відповідача кредитної заборгованості, про що є рішення суду від 26.08.2015 року у справі № 755/26903/14-ц, тому право банку на нарахування передбачених кредитним договором процентів за користування кредитом вважається припиненим. Також позивачем пропущено строки позовної давності за вимогою про стягнення процентів за користування кредитом. Представником відповідача було подане клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим за клопотанням сторони позивача в судовому засіданні було оголошено перерву до 24.11.2021 року на 15 год. 30 хв. 02.11.2021 року до суду представником позивача АТ «Альфа-Банк» Стеценко М.В. подані додаткові пояснення у яких зазначено, що представник відповідача ввів суд в оману, повідомивши про те, що на виконання судового рішення 755/26903/14-ц були проведені електронні торги по реалізації автомобіля відповідача Тойота в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки виконавчі дії проводились у межах виконавчого провадження № 57288253 від 25.09.2018 року саме на підставі судового рішення № 755/14886/17. 23.11.2021 року до суду надійшло подане представником позивача АТ «Альфа-Банк» Стеценко М.В. клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з проханням у разі відмови в задоволенні позовних вимог відмовити в частині стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, завищенням та недоведеністю. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 22.08.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 032/29-328К на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 37 908 дол. США. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення грошей 21.08.2014 року (далі - кредитний договір, а.с. 4-6). Кредит надавався для оплати придбаного автомобіля марки TOYOTA, модель RAV 4, 2007 року випуску, згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №7145 від 07.08.2007 року, укладеним з ТОВ «Автосаміт ЛТД» (пункт 1.2 кредитного договору, а.с. 4, 7). Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 22.08.2007 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Відповідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Попередньо ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.08.2007 року № 032/29-328К. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2015р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 701 949 грн. 65 коп. заборгованість по кредитному договору, суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654 грн., а всього 705 603 грн. 65 коп. (а.с. 13-14). Як вбачається з вищевказаного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2015р., заборгованість з відповідача була стягнута станом на 06.08.2014 р. у розмірі 56 815,58 доларів США, що еквівалентно 701 949 грн. 65 коп., яка включала: заборгованість по сумі кредиту - 28 727,72 доларів США, заборгованість по відсоткам - 21 129,52 дол. США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 4 019,71 доларів США та пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 2 938, 64 дол. США (а.с. 13 зв.). За вимогами цього позову позивачем нарахована заборгованість за кредитним договором станом на 17.02.2017 р. на загальну суму 79491,63 доларів США, що еквівалентно 2145374 грн. 47 коп., зокрема: заборгованість по сумі кредиту - 28 727,72 доларів США; заборгованість по відсоткам - 31105,04 дол. США,; пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 9789,777 доларів США; пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 9869,10 дол. США (а.с. 15-17). З урахуванням рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2015р., позивач просить стягнути з [PERSON] відсотки за кредитом у розмірі 9 975,52 дол. США, що є ціною позову, як різниця нарахованих відсотків за користування кредитом станом на 17.02.2017 року та стягнутих відсотків судовим рішенням (31 105,04 - 21 129,52). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 216/5741/13 (провадження № 61-30896св18). Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено вище, за умовами кредитного договору кінцевим терміном виконання [PERSON] кредитних зобов`язань визначено дату 21 серпня 2014 року (а.с. 4). Згідно наявного у справі розрахунку кредитної заборгованості, станом на 22.08.2014 р. заборгованість по тілу кредиту складає у розмірі 28 727,72 дол. США., нараховано відсотків по кредиту у розмірі 20 205,67 дол. США. (а.с. 15-17). За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2015 р. з відповідача станом на 06.08.2014 р. стягнуто борг по тілу кредиту у розмірі 28 727,72 доларів США та по відсоткам у розмірі 21 129,52 дол. США, тобто стягнута не поточна, а вся заборгованість на момент закінчення строку дії кредитного договору, яким є дата 21.08.2014 року . Таким чином, звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, та змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування процентів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з безпідставністю позовних вимог суд не вирішує питання про застосування строку позовної давності заявленого стороною відповідача. В порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору через відмову в позові суд покладає на позивача. Відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 454,00 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 42). Вимоги заяви [PERSON] було задоволено. Отже, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу між сторонами судових витрат з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 454,00 грн. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Під час розгляду справи представником відповідача подані докази про сплату [PERSON] коштів на правничу допомогу. Інтереси відповідача під час розгляду справи представляв адвокат Кишеня В.С., згідно ордера серії АА № 1115216, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3248 та Договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.06.2021 р. (а.с. 118, 119, 176-178). Пунктами 1, 2 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.06.2021 р. визначено, що адвокатом Кишеня В.С. надається правнича допомога Глузькій Н.П. у справі № 755/14886/17; адвокат та клієнт погодили наступні види та вартість правничої (правової) допомоги (розмір гонорару) по справі: надання усної консультації - 1 000 грн., складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 1 000 грн., ознайомлення з матеріалами справи № 755/14886/17 в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва - 2 000 грн, складання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2017 р. - 1 500 грн., представництво інтересів в судовому засіданні - 3 000 грн. за одне судове засідання. Відповідачем та адвокатом Кишеня В.С. підписані: Акт № 1 прийому-передачі наданих послуг від 22.06.2021 року про надання усної консультації вартістю 1 000 грн. (а.с. 179), Акт № 2 прийому-передачі наданих послуг від 22.06.2021 року про складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи вартістю 1 000 грн. (а.с. 180), Акт № 3 прийому-передачі наданих послуг від 23.06.2021 року про складання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2017 р. у справі № 755/14886/17 вартістю 1 500 грн. (а.с. 181). Також стороною відповідача надано квитанції до договору від 22.06.2021 року про отримання адвокатом Кишеня В.С. від [PERSON] готівкових коштів без ПДВ, згідно з Договором про надання правничої (правової) допомоги від 22.06.2021 р., зокрема: квитанція № 1 від 22.06.2021 року про отримання суми 1 000 грн. за надання усної консультації (а.с. 182), квитанція № 2 від 22.06.2021 року про отримання суми 1 000 грн. за складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 183), квитанція № 3 від 23.06.2021 року про отримання суми 2 000 грн. за ознайомлення з матеріалами справи в суді (а.с. 184), квитанція № 4 від 23.06.2021 року про отримання суми 1 500 грн. за складання заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 185), квитанція № 5 від 11.08.2021 року про отримання суми 3 000 грн. за представництво інтересів [PERSON] в судовому засіданні (а.с. 186), квитанція № 6 від 27.09.2021 року про отримання суми 3 000 грн. за представництво інтересів [PERSON] в судовому засіданні (а.с. 187), квитанція № 7 від 26.10.2021 року про отримання суми 3 000 грн. за представництво інтересів [PERSON] в судовому засіданні (а.с. 188), квитанція № 8 від 23.11.2021 року про отримання суми 3 000 грн. за представництво інтересів [PERSON] в судовому засіданні. Загальна сума на наданими квитанціями складає у розмірі 17 500 грн. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Представник позивача Стеценко М.В. частково заперечує проти стягнення вказаних коштів у відшкодування правничої допомоги за поданими квитанціями, посилаючись на безпідставність, неспівмірність та недоведеність таких вимог. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 755/15364/17 при ухваленні додаткового судового рішення по розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Розподіляючи понесені відповідачем втрати на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про те, що подані акти прийому-передачі наданих послуг та квитанції до договору про надання правничої допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Виходячи з конкретних обставин справи та наданих відповідачем доказів, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню у відшкодування понесених останньою витрат на правничу допомогу кошти за надання адвокатом усної консультації у розмірі 1 000 грн., за складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи у розмірі 1 000 грн., за складання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 1 500 грн. та за участь представника відповідача у двох судових засіданнях, які відбувалися 02.11.2021 року та 24.11.2021 року, по 3 000 грн. за кожне, що загалом складає 9 500 грн. У іншій частині заявлені до оплати види робіт (надані послуги) не підтверджуються матеріали справи, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: approved