Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № НЕС0АК12550220 від 23.01.2008 року в сумі 135676,63 грн. Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» мотивовані тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір № НЕС0АК12550220 від 23.01.2008 року за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 62992,75 грн. на термін до 22.01.2015 року, а відповідач зобовязався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Погашення заборгованості мало здійснюватися шляхом внесення щомісячного платежу, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, та з інших витрат, передбачених договором. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що умови кредитного договору ним виконані у повному обсязі та надано відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав позивачу своєчасно грошові кошти для здійснення щомісячного обовязкового платежу, що підтверджується наданим розрахунком, чим порушив умови договору. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором станом на 02.03.2015 року виникла заборгованість в сумі 191255,40 грн., яка складається з наступного: 47313,36 грн. заборгованість за кредитом; 84,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 143857,55 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Від цієї суми позивач віднімає суму заборгованості, що стягнута з відповідача за рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.03.2009 року в розмірі 62277,66 грн. Різниця становить 128977,74 грн. Крім того, позивачем нараховано штрафи в розмірі 250,00 грн. (фіксована частина) та 6448,89 грн. (процентна складова). Представник позивача позов підтримала та пояснила, що позивачем при визначенні суми заборгованості було також враховано суму заборгованості, що стягнута з відповідача за рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.03.2009 року в розмірі 62277,66 грн. та суму 25326,36 грн., що отримана 06.05.2012 року внаслідок продажу предмета застави, що підтверджується випискою по рахунку. На даний час стягується заборгованість станом на 02.03.2015 року. Крім того, представник позивача пояснила, що додаткова угода № 1 від 08.11.2012 року до кредитного договору, що укладена з відповідачем, та графік погашення кредиту, що є додатком до цієї угоди, втратили свою силу внаслідок порушення умов додаткової угоди відповідачем, що передбачено умовами цієї угоди, а тому розрахунок заборгованості виконано з 23.01.2008 року без урахування графіку погашення, передбаченого додатковою угодою. Відповідач позов не визнав та пояснив, що він дійсно отримав кредитні кошти у позивача, але внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати в кінці 2008 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яку він мав намір погасити. Проте, банк одразу звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Після цього у нього також вилучили автомобіль, що був предметом застави, але відомостей про його реалізацію він не має. Після постійних нагадувань з банку про необхідність погашення боргу, він погодився підписати додаткову угоду №1 від 08.11.2012 року до кредитного договору так як мав намір сплатити заборгованість та здійснив декілька платежів відповідно до графіку погашення до цієї додаткової угоди, про що у нього є квитанції про сплату, але внаслідок збігу тяжких сімейних обставин не мав фінансової можливості в подальшому вносити щомісячні платежі. Вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки ним не враховано сум від реалізації заставного автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачем та відповідачем укладено кредитний договір за № НЕС0АК12550220 від 23.01.2008 року на придбання автомобіля за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 62992,75 грн. на термін до 22.01.2015 року, а відповідач зобовязався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. На виконання умов договору позивачем надано відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується ордером від 21.01.2008 року, платіжним доручення про перерахування коштів на оплату автомобіля. Відповідач своїх зобовязань не виконав та не надав позивачу своєчасно грошові кошти для здійснення щомісячного обовязкового платежу внаслідок чого ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.03.2009 року у справі №2-279/2009 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором № НЕС0АК12550220 від 23.01.2008 року в розмірі 62277,66 грн. в т.ч. 61017,42 грн. основного боргу, заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 568,34 грн., пеня за несвоєчасне повернення коштів в сумі 45,59 грн., та судові витрати. Судом також встановлено, що в порядку забезпечення позову на підставі ухвали суду у вказаній справі було вилучено у відповідача та передано на зберігання позивачу предмет застави, що підтверджується постановою державного виконавця від 24.03.2009 року про відкриття виконавчого провадження та актом приймання-передачі транспортного засобу від 22.04.2009 року. Крім того, між сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 від 08.11.2012 року до кредитного договору № НЕС0АК12550220 від 23.01.2008 року. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а зі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що позивач як позикодавець вперше звернувшись із позовом до суду реалізував своє право, що передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, з мотивувальної частини рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.03.2009 року вбачається, що суд дійшов висновку про право позивача саме на дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, з стягнутих за рішенням суду сум та з розрахунку заборгованості вбачається, що цим рішенням з [PERSON] стягнуто заборгованість по сплаті основного боргу, що становить 61017,42 грн. Ця сума, яка станом на 23.07.2008 року, не була простроченою заборгованістю. При цьому відповідач мав незначну заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 568,34 грн., та пені за несвоєчасне повернення коштів в сумі 45,59 грн., що стягнуто за рішенням суду. Таким чином, позивач не має підстав для подальшого нарахування відсотків за користування кредитом, пені та інших платежів, оскільки після прийняття ним рішення про дострокове стягнення заборгованості строк виконання всіх зобовязань за кредитом вважається таким, що настав. Тому рішенням суду заборгованість по кредитному договору вже було стягнуто у повному обсязі, а подальше стягнення присуджених судом сум має здійснюватися в порядку виконання судового рішення. Крім того, в розрахунку заборгованості належним чином не відображено надходження сум від продажу предмета застави, надходження платежів за наданими відповідачем квитанціями про сплату заборгованості, що унеможливлює перевірку правильності розрахунку. Таким чином, розрахунок заборгованості позивача за договором слід визнати необґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed