Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Подружжя [PERSON] та [PERSON], разом зі своїми дітьми [PERSON], [PERSON] в 2008 році в порядку приватизації державного житлового фонду набули право власності на 7/100 приміщень квартири спільного заселення (кімнати [NUMBER], [NUMBER] [NUMBER]) будинку [ADDRESS], а саме на кімнати [NUMBER], [NUMBER] в рівних частках. (див. Свідоцтво про право власності на житло, що видане органом приватизації Святошинської районної у м. Києві ради 02.09.2008 року). 29.04.2010р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, на що вказує відповідне свідоцтво. 28.03.2018р. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 7/400 часток квартири спільного заселення (кімнати [NUMBER], [NUMBER] [NUMBER]) будинку [ADDRESS], про що було укладено договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Антоновою С.М. за реєстровим №161. [PERSON] заявила позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом, за обставин того, що останній з 2011 року без поважних на те причин не проживає в квартирі. Позов мотивовано тим, що відповідач не може знятись з реєстраційного обліку місця проживання, а наявність такої реєстрації створює власникам житла перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 29.03.2018р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позов задовольнити за таких підстав. Так, позивач вказує, і це знаходить своє підтвердження доказами, що після розірвання шлюбу відповідач в 2011 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, на даний час зареєстрований в [ADDRESS]. Разом з тим, за довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА відповідач залишається зареєстрованим за попереднім місцем проживання в Україні. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для її власників додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, створює перешкоди у розпорядженні цим майном, тощо. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Тому суд, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, знаходить права позивача порушеними, і на відновлення таких прав вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житлом, тим самим задовольнити позов. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону, ст.ст. 12, 13, 77-80, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: approved