Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач 03 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 червня 2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 31.12.2014р. за договором виникла заборгованість на загальну суму 25 753,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4303,82 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 19 746,87 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1202,53 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 753,22 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність представника Банку, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява та письмові заперечення, згідно яких просив слухати справу у його відсутність, позовну заяву не визнав в повному обсязі та заперечував проти її задоволення, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 19 червня 2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10-16) Відповідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] вбачається, що старт карткового договору 03.07.2006 року, 12.07.2006 року - кредитний ліміт 5000 грн., 21.05.2008 року кредитний ліміт 4400 грн., 24.05.2008 року кредитний ліміт - 4400 грн., 24.12.2008 року - кредитний ліміт збільшено до 6100,00 грн., 11.01.2009 року - кредитний ліміт занижено до 4310,00 грн., 24.01.2009 року - кредитний ліміт 4310,00 грн. (а.с.9). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 31.12.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 25 753,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4303,82 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 19 746,87 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1202,53 грн. (а.с.6-8). Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.06.2006 року, останній платіж на виконання умов договору було внесено [PERSON] 11.10.2008 року розмірі 100,00 грн., інших платежів, які б обумовлювали переривання строків позовної давності відповідачем внесено не було (а.с.6-7). Отже, перебіг строків загальної позовної давності розпочався 12.10.2008 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору № б/н від 19.06.2006 року у жовтні 2011 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 03.02.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed