Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач 09 вересня 2014 року звернувся до суду з названим позовом, в якому вказав, що [PERSON], [INFO], будучи громадянином Латвії, 20 травня 2000 року, успадкував за заповітом після смерті матері [PERSON], земельну частку (пай), розміром 2,72 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0098463 виданого 03 лютого 1997 року, тобто успадкував земельну ділянку сільськогосподарського призначення. 10 липня 2001 року успадкував за законом після смерті брата [PERSON] право на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай), розміром 2,72 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0098464 виданого 03 лютого 1997 року, тобто успадкував земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Позивач просить суд припинити право власності [PERSON] на зазначені земельні ділянки та відчужити земельні ділянки на користь територіальної громади Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області. Представник позивача подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила розглядати справу без її участі. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є громадянином Латвії (а.с.3). 20 травня 2000 року, [PERSON] успадкував за заповітом після смерті матері [PERSON], земельну частку (пай), розміром 2,72 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0098463 (а.с.6), тобто успадкував земельну ділянку сільськогосподарського призначення. 10 липня 2001 року [PERSON] успадкував за законом після смерті брата [PERSON] право на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай), розміром 2,72 умовних кадастрових гектарів, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0098464 (а.с.5), тобто успадкував земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Тим самим, у відповідача з 20.05.2000 року та 10.07.2001 року виникло право власності на зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що відповідач з моменту виникнення права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, тож протягом року відповідно до чинного законодавства [PERSON] мав відчужити належні йому земельні ділянки, однак станом на вересень 2014 року не вчинив жодних дій, що свідчили б про відчуження чи наміри про відчуження земельних ділянок. Відповідно до ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ч. 2 ст. 18 ЗК України, категорії земель України мають особливий правовий режим. Ст. 81 ч. 2 ЗК України вказує, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ст. 81 ч. 4 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Ст. 140 ЗК України вказує, що підставою припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Ст. 143 ЗК України передбачено, що підставою для примусового припинення прав власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області підлягають до задоволення, як такі, що є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження доказами по справі.

Outcome: approved