Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач 08.05.2015 року звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації. В подальшому подав уточнюючу позовну заяву, в якій змінив позовні вимоги. Свої вимоги аргументує наступним.\~ Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2002 року він являється власником квартири [ADDRESS]. В його будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично не проживає в ньому з 2002 року. Коли позивач придбав будинок, відповідач виїхав з нього, але не знявся з реєстрації та наразі його місцезнаходження невідомо, у звязку з чим просить суд встановити, що відповідач втратив право користування його житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони живуть по сусідству з позивачем. Знали [PERSON], який жив в квартирі позивача до нього. Вже довгий період, приблизно з 2002 року, його не бачили, по місцю реєстрації не проживає. Заслухавши пояснення позивача та свідків, досліджуючи та оцінюючи наявні докази по справі, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2002 року позивач являється власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Згідно актів встановлення факту проживання Герцаївської міської ради Герцаївського району Чернівецької області від 02.04.2014 року та 15.04.2015 року, відповідач з 2002 року і по цей час не проживає в [INFO]. З пояснень свідків встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за вказаною адресою з 2002 року. Зі змісту\~ст.10 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Положеннями ч.1\~ст.11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються\~ЦК України\~щодо права власності та захисту права власності та положеннями\~ЖК України. Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~і\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи, на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Ст. 72 ЖК України\~передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника в частині збереження права користування житлом особам, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вона вселилася, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Право відповідача, який не є співвласником спірного будинку, на користування ним, було похідним від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилося й право відповідача на користування житлом, проживання в ньому. Відповідно до ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком,\~ зареєстрований але не проживає без поважних причин в його домоволодінні близько з 2002 року, та по суті втратив право користування житловим приміщенням позивача з періоду втрати права власності попереднього власника на домоволодіння. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved