Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 14.02.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/035-43/60046 за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 10 200доалрів США до 14.02.2018 року під 14% річних. 04.03.2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №1, якою тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу (надано «кредитні канікули»), у зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено у новій редакції у додатку до зазначеної угоди. Згідно п. 7.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ануїтет них платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно графіка погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення свого грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 16.3 кредитного договору). Крім того, зобов'язався на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання ним умов кредитного договору (пункт 9.3 кредитного договору). Позичальник припинив належно виконувати свої грошові зобов'язання: вносити своєчасно та в повному розмірі щомісячні обов'язкові платежі, останній платіж здійснено 01.12.2014 року. У зв'язку з цим кредитодавець 01.02.2016 року направив позичальнику листа з вимогою усунути в 60-денний термін допущені порушення у зобов'язанні або достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані відсотки та пеню. Лист - вимогу позичальнику направлено на адресу, що при укладенні кредитного договору була вказана ним як адреса для направлення письмових повідомлень. Незважаючи на це, поштове повідомлення повернулось з відміткою: «за закінченням терміну зберігання»; зворотне повідомлення про вручення/не вручення поштового відправлення за іншою адресою з невідомих причин до відправника не повернулось. Станом на 15.04.2016 року заборгованість позичальника по кредитному договору становить 9 111,63 доларів США, що еквівалентно 233 691,81грн., з яких: 5686,09доларів США, що еквівалентно 145 834,79грн. - заборгованість за кредитом; 3425,54доларів США, що еквівалентно 87 857,02грн. - заборгованість за відсотками. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/035-43/60046 від 14.02.2008 року в сумі 9 111,63долара США, що еквівалентно 233 691,81грн. та судові витрати. 19.10.2016 року [PERSON] звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору частково недійсним. Позов мотивовано тим, що з наданого до позовної заяви розрахунку [PERSON] стало відомо, що крім відсотків за користування кредитом, відповідач на підставі п.п. 1.1.2, 1.3.1 кредитного договору утримав комісію за надання кредиту в розмірі 200 доларів США, що еквівалентно 1010грн. Вважає, що дані пункти кредитного договору повинні бути визнанні судом недійсними, оскільки вони суперечать вимогам законодавства. Встановлена п.п. 1.1.2, 1.3.1 кредитного договору комісія за надання кредиту - не є послугою в розумінні п. 17 ч.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки п. 6.1 договору визначено, що умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку, тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеного між [PERSON] та банком. Надання кредиту є фактично дією банку на власну користь, і не є послугою для споживача. Просить визнати недійсними п. 1.1.2 та п. 1.3.1 кредитного договору №014/035-43/60046 від 14.02.2008 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2016 року зустрічну позовну заяву прийнято до та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. В судове засідання представник позивача по первісному позов не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, зустрічний позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. [PERSON] та його представник в судовому засіданні свій позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Первісний позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Враховуючи думку відповідача та його представника, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача по первісному позову. Заслухавши пояснення [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову, з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.02.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/035-43/60046 за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 10 200доларів США до 14.02.2018 року під 14% річних (а.с.21-31). 04.03.2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №1, якою тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу (надано «кредитні канікули»), у зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено у новій редакції у додатку до зазначеної угоди (а.с.40- 43). Згідно п. 7.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ануїтет них платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно графіка погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків, а у разі прострочення свого грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 16.3 кредитного договору). Крім того, зобов'язався на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання ним умов кредитного договору (пункт 9.3 кредитного договору). [PERSON] вважає, що п. п. 1.1.2.2 , 1.3.1 кредитного договору не відповідають вимогам законодавства, а саме п. 17 ч.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», однак з даним твердженням суд не погоджується, враховуючи наступне. Відповідно до п. 1.1.2 кредитного договору кошти видаються на кредит під заставу нерухомості - квартира, загальною площею 43,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] в розмірі 10 000,00 доларів США, пунктом 1.1.2.2 оплату комісії за надання кредиту в розмірі 200доларів США. Згідно п. 1.3.1 кредитного договору сплата позичальником комісії за надання кредиту - 1010грн., без ПДВ. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює проценті ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При укладанні Кредитного договору сторонами були дотримані належним чином вимоги законодавства необхідні для чинності правочинів відповідно до ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не суперечив Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особи, що його вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі дана обставина підтверджується кредитним договором, який підписаний позивачем на тих умовах, які він обрав сам, а саме вказав суму та валюту кредиту, цільове використання, форму погашення та строк надання кредиту. Правочин вчинявся у формі, встановленій законом - у письмовій формі. Правочин спрямований на реальне настання наслідків, передбачених ним - позивач отримав кредитні кошти. Згідно ч. 1 чт. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Між сторонами при укладанні договору була досягнута згода з усіх істотних умов договору, а саме: - мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення (п.п. 1.1.2, 1.1.3, 1.1.5, 1.1.6, 1.1.7,1.1.8, 1.1.9, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, ст. 6 ); - відсоткова ставка (п. 1.2.1, ст. 3); - порядок плати за кредит (ст. 7); - відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (ст. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Перед укладенням кредитного договору з позивачем проведена переддоговірна робота, у тому числі, відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», надано необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитування, загальна вартість кредиту, перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про що свідчать підписи позивача на кожному аркуші договору. В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). [PERSON] був ініціатором укладення кредитного договору, в момент його підписання він був ознайомлений з усіма умовами та міг обирати, тобто погоджуватися чи не погоджуватися на певні умови, однак цього не зробив та доказів протилежного суду не надав. Підписавши кредитний договір [PERSON] усвідомлював та гарантував, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Банк засвідчив всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких [PERSON] виходив при укладенні кредитного договору. Про погодження [PERSON] з усіма умовами кредитування свідчать його підписи на Додатках до кредитного договору, які є його невід'ємними частинами. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 ЦПК України та стаття 60 ЦПК України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається [PERSON] як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання частково недійсним кредитного договору, не ґрунтуються на підставі недійсності правочину, передбачених ЦК України, прийшов до висновку, що слід прийняти рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову. Крім того, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає до задоволенню, з наступних підстав. Так, як встановлено в судовому засіданні, про що не заперечував і [PERSON], позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та видав [PERSON] кредитні кошти. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 15.04.2016р. виникла заборгованість перед банком по кредитному договору в розмірі 9111,63 долара США, що еквівалентно 233 691, 81грн. (а.с.7-11). Норми ст.ст. 509, 623-625 ЦК України зазначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України). Судом встановлено, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача користь позивача заборгованості по кредитному договору № 014/035-43/60046 від 14.02.2008 року в розмірі 9 111,63 долара США, що еквівалентно 233 691,81 гривень, з яких: 5686,09 доларів США, що еквівалентно 145 834,79 гривень - заборгованість за кредитом, 3425,54 доларів США, що еквівалентно 87 857,02 гривень - заборгованість за відсотками. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 3505,38грн.

Outcome: approved