Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач 09 січня 2020 року звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 31 січня 2018 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачеві у борг 1380 дол. США строком до 28 лютого 2018 року, про що [PERSON] була складена розписка. Відповідач вчасно грошові кошти не повернув, тому [PERSON] просить суд стягнути з нього суму боргу в розмірі 33096,13 грн відповідно до офіційного курсу долара США станом на 27 листопада 2019 року, 4478,97 грн інфляційних втрат та 1732,79 грн трьох процентів річних, всього 39307,89 грн. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач під час розгляду справи беззастережно визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що він дійсно брав в позику грошові кошти у [PERSON] , однак вчасно їх не повернув. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилалась, дійшов висновку про задоволення позову. Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Судом фактично встановлено, що відповідно до написаної [PERSON] розписки, він 31 січня 2018 року отримав від [PERSON] позику в грошових коштах у сумі 1380 доларів США. У тексті розписки також зазначено, що [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві грошові кошти у цій же сумі не пізніше 28 лютого 2018 року (а.с.5). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини із договору позики грошових коштів; розписка відповідача від 31 січня 2018 року містить відомості, що він отримав кошти із зобов`язанням повернення, однак свої зобов`язання за договором не виконав, а відтак права позивача підлягають захисту у спосіб передбачений чинним законодавством. Нормою частини другої статті 625 ЦК України, визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача окрім суми заборгованості в розмірі 33096,13 грн, слід стягнути 4478,97 грн інфляційних втрат та 1732,79 грн трьох процентів річних, всього 39307,89 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved