Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.07.2012 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач свої обовязки за вказаним договором не виконав і станом на 28.02.2017 року сума заборгованості за кредитним договором складає 53186,50 гривень, яка складається з наступного: - 5000,00 гривень заборгованість за кредитом; - 42077,62 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3100,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 гривень штраф (фіксована частина) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 2508,88 гривень штраф (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON], що діє на підставі довіреності у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та надав аналогічні пояснення викладені у позові. Також на запит суду від 28.09.2017 р. про надання оригіналу кредитної справи, представник надав пояснення, що на теперішній час надати оригінал кредитної справи немає змоги, оскільки документи знаходяться у донецькому архіві. Та на теперішній час взаємодія з архівом м. Донецька неможлива, оскільки м. Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території та не підконтрольний українській владі. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності та за участі його представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 22 травня 2017 року в судовому засідання не заперечувала проти того , що відповідачем було взято кредит, але вказала, що позивачем зроблено розрахунок із рахунку картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду з базовою відсотковою ставкою 36,00% тоді як в Анкеті-заяві вказано, що відповідачу було видано картку «Універсальна GOLD», а відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, який було надано позивачем слідує, що картка «Універсальна GOLD» є карткою з пільговим періодом 55 днів та з базовою відсотковою ставкою 30,00 %, а не 36% як вказує позивач. Також вказала, що при здійсненні розрахунку заборгованості процентів за користування кредитними коштами повинні бути застосовані строки позовної давності передбачені ЦК України та заборгованість процентів за користування кредитом слід розрахувати за період з 28 лютого 2014 року по 28 лютого 2017 року з огляду на те, що розрахунок позивача зроблений станом на 28 лютого 2017 року, а таким чином сума заборгованості по процентам, що підлягає стягненню з відповідача становить 3529,16 гривень, що складається з наступного: 5000, 00 гривень (заборгованість за кредитом) х 30,00% : 360 днів х 847 днів (за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року - 58 днів, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року 365 днів, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року 366 днів, за період з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року -58 днів). Щодо нарахування пені комісії та штрафів, то відповідач не визнає вказані нарахування, оскільки вказане суперечить ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції». Тому просила вказала, що відповідач визнає позовні вимоги в загальній сумі 8529,16 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 5000,00 гривень та заборгованість по сплаті процентів -- 3529,16 гривень, в іншій частині просила суд відмовити позивачу в задоволенні вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ПАТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: 09 липня 2012 року відповідачем [PERSON] було особисто підписано Анкету-заяву з якої слідує, що [PERSON] ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Крім того, в цій заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 липня 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року, а також довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] за даним договором, відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з відновлюваним типом кредитної лінії з кредитним лімітом, який змінювався, та який 10 квітня 2013 року було збільшено до 5000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, який було надано позивачем слідує, що картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є карткою з пільговим періодом 55 днів та з базовою відсотковою ставкою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а не 36,00% як вказує позивач та відповідно до якої помилково зроблено розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом відповідача перед позивачем. Таким чином, судом не можуть бути прийняті ствердження позивача щодо нарахування відповідачу відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, оскільки вказане не відповідає дійсності та доказам, що надані позивачем. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного: Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з вимогами частини 1 статті 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 статті 628, статтею 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві, суд приходить до переконання про укладення сторонами саме кредитного договору, невідємними частинами якого є Анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» й «Тарифи Банку», та отримання в звязку з цим відповідачем кредитної картки, з відновлюваним типом кредитної лінії з кредитним лімітом, який змінювався, та який 10 квітня 2013 року було збільшено до 5000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, відповідно до типу картки у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання\~недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 липня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 28 лютого 2017 року слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 5000,00 гривень, що складається з поточної заборгованості за кредитом в розмірі 4761,45 гривень та простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 238,55 гривень. Таким чином, вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5000,00 гривень в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Ствердження представника відповідача, що при здійсненні розрахунку заборгованості процентів за користування кредитними коштами повинні бути застосовані строки позовної давності передбачені ЦК України та заборгованість процентів за користування кредитом слід розрахувати за період з 28 лютого 2014 року по 28 лютого 2017 року з огляду на те, що розрахунок позивача зроблений станом на 28 лютого 2017 року, а таким чином сума заборгованості по процентам, що підлягає стягненню з відповідача становить 3529,16 гривень суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З виписки за період з 01 липня 2012 року по 04 липня 2017 року по картрахунку що значиться за відповідачем [PERSON] слідує, що погашення відповідачем заборгованості за цим кредитом останній раз відбулось 24 березня 2014 року, натомість позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вказаним позовом до суду 20 березня 2017 року, а отже строк позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу за зазначеним договором на час звернення до суду не сплинув. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Так, Анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» є невідємними частинами укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору. Згідно з п. 1.1.1.17 Умов та Правил надання банківських послуг розмір винагороди за послуги банку є невідємною частиною договору. Перелік може змінюватись та доповнюватись, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими Умовами. Винагорода банку сума зобовязань держателя платіжної картки з оплати установлених банком тарифів, в тому числі процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.3.6 банк зобовязаний не менше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати держателю картки виписки про стан картрахунків та про поведених за минулий місяць операціях по картрахунках. При підключені держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Однак, позивачем доказів на підтвердження факту повідомлення відповідача про зміну процентів за користування кредитом, суду не надано. Крім цього, положення пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору, в звязку з чим, на думку позивача, можлива зміна розміру відсоткової ставки за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку суперечать вимогам ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, відповідно до якої встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року слідує, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, в кредитному договорі, укладеному сторонами, суд не вбачає встановлення обставин, за якими застосовується інша процентна ставка, ніж погоджена сторонами при укладені вказаного кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що процентна ставка за кредитним договором, укладеним між сторонами, є фіксованою. До того ж, з правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2012 року по справі № 6-149цс12, слідує, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9\~січня 2009\~року. Натомість з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 липня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 28 лютого 2017 року слідує, що протягом дії кредитної картки процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період з: - 09 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року 36% річних; - 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року 30% річних; - 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80% річних; - 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2017 року 43,20% річних. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, що позивачем при нарахуванні відсоткової ставки було зроблено розрахунок відсоткової ставки за користування кредитом, що не відповідає дійсності типу картки, що була видана відповідачу, а також збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки з 01 вересня 2014 року відбулось під час дії заборони на таке підвищення, а тому розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 09 липня 2012 року (з дати отримання кредитної картки відповідачем) по 28 лютого 2017 року слід перерахувати із розрахунку обумовленої договором ставки 30,00 % річних. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів в році. Відсотки за користування кредитом (в тому числі простроченим та овердрафтом), передбачені тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку. Так, при розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, суд виходить з наступного: 4761,45 гривень (поточна заборгованість за кредитом) х 30,00 % / 360 днів х 1696 днів (за період з 09.07.2012 року день отримання кредитної картки відповідачем по 28.02.2017 року) = 6729,51 гривень. 238,55 гривень (прострочена заборгованість за кредитом) х 30,00 % / 360 днів х 1696 днів (за період з 09.07.2012 року день отримання кредитної картки відповідачем по 28.02.2017 року) = 3371,50 гривень. 6729,51 гривень + 3371,50 гривень = 10101,01 гривень. Таким чином, відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 09 липня 2012 року по 28 лютого 2017 року в розмірі 10101,01 гривень. Що стосується вимоги позивача про сплату відповідачем заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3100,00 гривень, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентної складової) в розмірі 2508,88 гривень, то суд в цій частині керується наступним. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014. Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий. Як встановлено у судовому засіданні,\~ зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] є с. Микільске Словянського району Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З урахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. Як видно із розрахунку заборгованості, станом на 05.04.2014 року розмір пені та комісії становив 100,00 гривень, який утворився за період з 01.01.2014 року по 05.04.2014 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення пені з врахуванням принципу диспозитивності підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 100,00 гривень. Щодо стягнення пені за період з 05.04.2014 року по 28.02.2017 року та стягнення штрафів, то в цій частині у позові слід відмовити. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 5000,00 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 10101,01 гривень, заборгованість за пенею та комісією розмірі 100,00 гривень, а всього 15201,01 гривень. Отже сума задоволених позовних вимог становить 28 % (15201,01 гривень х 100% / 53186,50 гривень). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 448,00 гривень (1\~600 гривень х 28 % / 100%). Таким чином з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 5000,00 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 10101,01 гривень, заборгованість за пенею та комісією розмірі 100,00 гривень, а також судовий збір в розмірі 448,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial