Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що [PERSON]. звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписав заяву б/н від 30.08.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. На підставі п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову.\~ У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму 100грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] не виконав зобовязання за вказаним договором, у звязку із цим станом на 05.06.2017 року виникла заборгованість в сумі 12706,32грн., яка складається із тіла кредиту в сумі 703,24грн., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 5056,34грн., нарахованої пені в сумі 5865,49грн., штрафів передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. (фіксована складова) та 581,25грн. (процентна складова). У звязку із цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 30.08.2011 року в сумі 12706,32грн. Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1600грн., які складаються з судового збору в сумі 1600грн. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, але подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в сумі 703,24грн. не заперечував, проти задоволення позову в іншій частині заперечив, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача. В подальшому в судові засідання не зявлявся, однак подав до суду письмові пояснення та заяви, в яких зазначив, що визнає тіло кредиту в сумі 703,24грн. та частково нараховані відсотки в сумі 351,62грн., в задоволення інших вимог просив відмовити та застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, справу просив розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. 30.08.2011 року відповідач [PERSON] звернулася до позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач [PERSON] засвідчив підписом, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді,\~та висловив згоду, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»викладені умови надання відповідачу [PERSON]кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк». Для\~вирішення даної справи\~застосуванню підлягають\~ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів,\~є обов'язковими\~для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором б/н від 30.08.2011 року, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів, у звязку із цим станом на 05.06.2017 року виникла заборгованість, яка складається із тіла кредиту в сумі 703,24грн., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 5056,34грн., нарахованої пені в сумі 5865,49грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимогпро стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідноч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний із певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідачем [PERSON] було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення нарахованої пені. Оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом у червні 2017 року, то вимоги позивача про стягнення нарахованої пені у звязку із застосуванням строку позовної давності підлягають задоволенню згідно розрахунку із червня 2016 року. Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 30.08.2011 року, наданого позивачем, вбачається, що пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором розрахована в межах строку позовної давності, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Разом із тим, вимоги позивача про стягнення одночасно із відповідача пені та штрафів, як це передбачено п. п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боргових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно із п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Враховуючи однаковість підстав нарахування пені і штрафів та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. (фіксована частина) та 581,25грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх судів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК Українипенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням вимог ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03.09.2014 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх судів України Приймаючи до уваги те, що розмір пені, розрахований станом на 05.06.2017 року складає 5865,49грн. і значно перевищує суму основного боргу, яка стягується за рішенням суду у цій справі, тіла кредиту в сумі 703,24грн., а також враховуючи, що відповідач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, то розмір пені підлягає зменшенню за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України\~до 703,24грн. З огляду на викладене, вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.08.2011 рокупідлягають частковому задоволенню, а саме: тіло кредиту в сумі 703,24грн., нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 5056,34грн., нарахована пеня в сумі 703,24грн. Дані кошти підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.08.2011 року, в сумі 6462,82грн. та понесені судові витрати,які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1463,84грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial