Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач 02.08.2016 року звернулась до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] року в м. Тростянець помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 5/8 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та 5/8 частин земельної ділянки, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, площею 0,0570 гектарів, що знаходиться за цією ж адресою. З 5/8 частин вищевказаного будинку ? частина належала батькові на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, яке видане Тростянецькою районною нотаріальною конторою 27.02.1979 року, реєстр № 41 - після смерті його батька [PERSON]. Крім того після смерті матері батька позивача - [PERSON], батько отримав у спадщину від неї ? частину належного їй спадкового майна відповідно до заповіту, який посвідчений 03.11.2008 року секретарем виконкому Кам'янської сільської ради Тростянецького району Сумської області, реєстр № 245. [PERSON] належала ? частина будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, яке видане Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 27.02.1979 року, реєстр № 39, та ? цього будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, яке видане Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 27.02.1979 року, реєстр № 41. Всього [PERSON] належало ? частини вищевказаного будинку. На момент смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] проживав та був зареєстрований з померлою за однією адресою. [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] не відмовлявся, отримав у спадшину 3/8 частин спірного житлового будинку. Інші 3/8 частин житлового будинку згідно заповіту, який залишила [PERSON], перейшли у власність відповідачу [PERSON], котра є дружиною батька позивача. Вартість жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] згідно довідки МБТІ від 24.06.2016 року складає 110962 гривні. Вартість частки позивача 5/6 складає 34675,6 грн. Вартість земельної ділянки визначено позивачем самостійно 30 000 грн, у зв'язку з неотриманням відповідної довідки про вартість з відділу Держгеокадастру України у Тростянецькому районі. Вартість части позивача (5/16) складає 9375 грн. Також померлому [PERSON] на праві власності належить легковий автомобіль ВАЗ 21011 державний номер [NUMBER], 1976 року випуску. За неможливістю надати його для огляду експерту, попередньо позивач оцінила його в 25 000 грн. Вартість частки позивача (1/2) складає 12500 грн. На випадок смерті померлий [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги після його смерті є донька [PERSON] - позивач по справі, а також дружина померлого [PERSON] - відповідач по справі, в рівних частках. Позивач та відповідач прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви в нотаріальну контору протягом встановленого законом строку. Під час звернення до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач отримала відмову, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: свідоцтва про право на спадщину, державний акт, технічний паспорт на автомобіль, дані документи знаходяться у відповідача. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності на 5/16 частин домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] визнати за нею право власності на 5/16 частин земельної ділянки, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, площею 0,0570 умовних кадастрових гектарів, що розташована по [ADDRESS] визнати за нею право власності на ? частину легкового автомобіля ВАЗ 21011 державний номер [NUMBER], 1976 року випуску в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року в м.Тростянець Сумської області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Пояснила, що спадщину після смерті батька прийняла, звернувшись із заявою до державного нотаріуса, оскільки жодних правовстановлюючих документів на спадкове майно не має, нотаріус відмовляє у видачі свідоцтв про право на спадщину, інших шляхом, ніж через звернення до суду захистити права не може. З правовстановлюючих документів має лише копію державного акту, оригінал якого є у відповідача, але на підставі копії нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва на спадщину, на решту майна у позивача документів не має взагалі і одержати їх дублікати вона не має можливості. Відповідач проти позову заперечила частково, пояснила, що не заперечує проти позову в частині вимог про визнання права власності на відповідну частку спірного будинку та земельної ділянки, оскільки позивач є донькою померлого [PERSON], проте відповідач не погодилась із визначеною позивачем вартістю спірного нерухомого майна, вважала її меншою в дійсності, проте доказів суду не подала. Крім того, [PERSON] повністю заперечила проти визнання за позивачем права власності на ? частину легкового автомобіля, при цьому посилалась на те, що цей автомобіль нею був набутий у шлюбі із померлим чоловіком [PERSON], але при цьому відповідач вказала, що придбала автомобіль за власні кошти, померлий чоловік на той час через заборгованість підприємства, на якому працював, коштів не отримував, але оскільки [PERSON] прав керування автомобілем не мала, вважала, що через цю обставину не могла оформити на себе автомобіль, а тому право власності на автомобіль було зареєстроване за чоловіком. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, був повідомлений належно про час і місце розгляду справи (а.с.75). У судовому засіданні пояснював, що позов не визнає, вважав, що Тростянецька міська рада має бути залучена відповідачем до справи, а Тростянецька районна державна нотаріальна контора - третьою особою, посилаючись на те, що відповідач права позивача не порушувала. Позивач не довела, що зверталась за отриманням правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, і що їй відмовили, вважав, що державний нотаріус зобов'язаний був звернутись до відповідних установ з метою отримання дублікатів правовстановлюючих документів, і з цього питання позивач мала звертатись до нотаріуса. Крім того, представник відповідача вказав, що в постанові державного нотаріуса відсутня відмова позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на легковий автомобіль, лише зазначено про будинок та земельну ділянку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Позивач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], який помер [INFO] року, що є часом відкриття спадщини після його смерті (а.с.8-10,12). Відповідач [PERSON] була дружиною [PERSON], з яким перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1994 року (а.с.69). Згідно із будинковою книгою на будинок [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований із дружиною [PERSON] (а.с.81-85). Позивач на момент смерті батька проживала окремо і була зареєстрована по [ADDRESS] Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та матеріалів наданої суду спадкової справи № 501/2015, заведеної після смерті [PERSON], позивач своєчасно протягом установленого ЦК України строку, а саме 25.02.2016 року звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, нотаріусом за змістом заяви позивачу роз'яснено, що прийняття або відмова від спадщини мають місце у відношенні всього спадкового майна (а.с. 46,47). За життя померлий [PERSON] заповіт не склав, що не заперечується сторонами у справі. Постановами державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON], який в порядку заміщення виконує обов'язки державного нотаріуса Тростянецької ї районної державної нотаріальної контори, від 30.03.2016 та від 17.11.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS], легковий автомобіль у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.22,80). Відповідачем станом на час розгляду справи не отримано свідоцтва про право на відповідну частину спадщину після смерті чоловіка [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], позивач обґрунтовано звернулася до суду. З огляду на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ([INFO]), спірні правовідносини щодо спадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті регулюються нормами ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Оскільки померлий [PERSON] за життя заповіту не склав, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). З урахуванням викладених норм права та установлених судом обставин, позивач та відповідач є спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги. Позивач як особа, яка проживала окремо від спадкодавця прийняла спадщину відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України, а відповідач як особа, яка проживала із спадкодавцем і не відмовилась від спадщини, подала також заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України. Відповідно до статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З матеріалів справи вбачається, що до складу спірної спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], увійшли житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, які розташовані під номером [ADDRESS] а також автомобіль ВАЗ 21011, 1976 року випуску, ДНЗ [NUMBER] (а.с. 21,23,68). Вирішуючи питання про те, яка частка із спадкового майна належить позивачу, суд виходить з таких мотивів. На підставі оглянутої судом інвентарної справи на будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] та довідки - характеристики комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 24.06.2016 року № 482 судом установлено, що право власності на указаний будинок було зареєстровано за [PERSON] у розмірі ? частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою 27.02.1979 року після смерті його батька [PERSON], та за [PERSON] у розмірі ? частин, яке належало останній на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.02.1979 року за № 39, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою 27.02.1979 року після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с.21). Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок, виготовленого 24.06.2016 року, на земельній ділянці під номером [ADDRESS] розташовані житловий будинок А-1ж, прибудова «а», погріб «пг», сарай «Б», сарай-прибудова «б1», навіс «б2», гараж «Г», літня кухня «Д», убиральня «Е», огорожа № 1. При цьому також на указаній земельній ділянці є самочинно побудований у 2009 році сарай-прибудова під літерою «д», інвентаризаційною вартістю 26012 грн. (а.с.14-18). Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 01.09.2006 року земельна ділянка під номером [ADDRESS] кадастровий номер 5925010100000080364, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - у розмірі ? частини, а [PERSON] - у розмірі ? частини. На підставі свідоцтва про смерть судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що є часом відкриття спадщини (а.с.10). За життя [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], 1962 року народження, [PERSON], 1965 року народження, яким все своє майно заповіла указаним особам (а.с. 13). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкова справа не заведена (а.с.48,49). Згідно із будинковою книгою на будинок [ADDRESS] [PERSON] на момент смерті зареєстрована була та проживала в указаному будинку разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с.81-85). Ураховуючи викладене, [PERSON] як особа, яка проживала із спадкодавцем і не відмовилась від спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України після смерті [PERSON], і таким чином, успадкував за заповітом після її смерті 3/8 частин (половину від належної їй ? частини) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які побудовані та уведені в експлуатацію у встановленому законом порядку і не є самочинним будівництвом,тобто 3/8 частин житлового будинку А-1ж, прибудови «а», погрібу «пг», сараю «Б», сарай-прибудови «б1», навісу «б2», гаражу «Г», літної кухні «Д», убиральні «Е», огорожі № 1, та на 3/8 частин земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, які розташовані під номером [ADDRESS]. Позивач як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька, ураховуючи наявність іншого спадкоємця цієї ж черги - відповідача у справі, відповідно до статті 1267 ЦК України має право на половину майна, яке входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], право на яке належало останньому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті - ? частина належної йому частки спірного житлового будинку із господарськими спорудами та спірної земельної ділянки, право власності на які набуто ним в установлено законом порядку, було зареєстровано і посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] та свідоцтвом про право на спадщину, виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою 27.02.1979 року та 3/8 частин спірного житлового будинку із господарськими спорудами та спірної земельної ділянки, яка успадкована ним за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON]. Отже, позивач має право на половину 5/8 (1/4 + 3/8) частин спірного житлового будинку із господарськими спорудами(житлового будинку А-1ж, прибудови «а», погрібу «пг», сараю «Б», сарай-прибудови «б1», навісу «б2», гаражу «Г», літної кухні «Д», убиральні «Е», огорожі № 1) та спірної земельної ділянкипід номером [ADDRESS] тобто на 5/16 частин указаного нерухомого майна. Разом з тим, вирішуючи питання про право позивача на спадкування після смерті [PERSON] права власності на побудований у 2009 році сарай-прибудову під літерою «д», також розташованого на земельній ділянці під номером [ADDRESS] суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині, виходячи з таких мотивів. Як установлено судом згідно з технічного паспорту побудований у 2009 році сарай-прибудова під літерою «д» є самочинно збудованим нерухомим майном. Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає після завершення його будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому порядку дозвіл на забудову. Особа, яка здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. В пунктах 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Судом не установлено на підставі наявних матеріалів справи, а також сторонами не надано належних та допустимих доказів будівництвасараю-прибудови під літерою «д» на підставі відповідного дозволу, доказів прийняття його в експлуатацію також не надано, а тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не набув у встановленому порядку за життя право власності на указану будівлю, яка відповідно доположень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю до головної речі (будинку). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON], яка є спадкоємцем за законом і в силу статей 1218, 1222, 1258, 1261, 1267, 1268 ЦК України набула право на спадщину після смерті батька [PERSON], а саме на 5/16 частин житлового будинку А-1ж, прибудови «а», погрібу «пг», сараю «Б», сарай-прибудови «б1», навісу «б2», гаражу «Г», літної кухні «Д», убиральні «Е», огорожі № 1 та земельної ділянки, кадастровий номер 5925010100000080364, які розташовані за адресою: [ADDRESS], але за відсутності оригіналів правовстановлюючих документівпозивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на цю спадщину,яке було набуто спадкодавцем за життя у встановленому законом порядку, а тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право слід визнати за ним рішенням суду. Посилання сторони відповідача на те, що позивач та нотаріус повинні отримати дублікати правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, є необґрунтованими і не спростовують підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки видача дублікатів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно у зв'язку із запровадженням з 01.01.2013 в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємцям та державному нотаріусу не передбачено. Також доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не може бути відповідачем у справі, а має бути відповідачем м Тростянецька міська рада є неспроможними, оскільки у спорах про спадкування відповідачем залучається спадкоємець (спадкоємці), які прийняли спадщина, і лише за відсутності таких - відповідачем є відповідна територіальна громада, Вирішуючи вимогу позивача про визнання права власності на ? частину легкового автомобіля ВАЗ 21011, державний номер [NUMBER], 1976 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року в м.Тростянець Сумської області, суд дійшов висновку, що така вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Згідно з довідкою територіального сервісного центру № 5943 регіонального сервісного центру МВС у Сумські області, автомобіль ВАЗ 21011, 1976 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був 25.06.1998 року зареєстрований за [PERSON], [INFO] (а.с.50,68). Ураховуючи, що [PERSON] з 23.09.1994 року перебував у шлюбі з відповідачем, указаний автомобіль відповідно до частини першої статті 22 КпШС України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) є майном, нажитим подружжям за час шлюбу, та є його спільною сумісною власністю, і ураховуючи вимоги статті 29 КпШС України частки майна кожного з подружжя є рівними. Відповідач на виконання вимог статті 10,60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів, що спірний легковий автомобіль, який було набуто у період шлюбу, є її особистою власністю, на який не поширюється режим права спільної сумісної власності, а тому суд виходить із рівності часток [PERSON] та відповідача на спірний легковий автомобіль. Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. У разі смерті одного з подружжя виникає необхідність розмежування частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та спадкового майна. З огляду на викладене, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло право власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21011, 1976 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а тому позивачу порядку спадкування за законом після смерті батька набула право лише на половину такої частки у розмірі ? (1/2 : 2), а не на ? частину, право на яку позивач просила суд визнати за нею у позові. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з відмовою у задоволенні позову в частині визнання права власності на самочинно побудований у 2009 році сарай-прибудову під літерою «д», розташований на земельній ділянці під номером [ADDRESS] та на половину заявленої позивачем часткиавтомобіля ВАЗ 21011, 1976 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом в ході розгляду справи установлено, що позивачем занижено ціну позову і відповідно не в повному обсязі було сплачено судовий збір. Відповідно до пунктів 1 та 9 частини 1 статті 80 ЦПК України ціна позову про визнання права власності на майно визначається вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності - дійсною вартістю нерухомого майна. Позивачем вартість спірного будинку визначена за інвентаризаційною вартістю в сумі 110962 грн., вартість земельної ділянки та легкового автомобіля визначена самостійно в сумі 30000 грн. та 25000 грн. відповідно. Ціна позову з урахуванням указаної позивачем вартості [PERSON] визначена в сумі 56551 грн. (110962 грн.+ 30000 грн.) х 5/16 + (25000 грн. х 1/2). Разом з тим, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.10.2016, нормативно грошова оцінка земельної ділянки по [ADDRESS] складає 72155,68 грн., а не 30000 грн. як визначила позивач (а.с.45). Таким чином, ціна позову у цій справі, ураховуючи заявлені позивачем частки на спірне майно, складає 69724 грн., з якої позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 697,24 грн. (1% від ціни позову), який позивачем був сплачений в сумі 565,51 грн. (а.с.2). Позов [PERSON] задоволено на 74,6 %, а тому із з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 520 грн. 14 коп. компенсації судового збору (697,24 грн. х 74,6%). Відповідно до абзацу 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2014 № 10 якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору. Ураховуючи, викладене та те, що позов задоволено частково, а позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір не в повному обсязі, з позивача на користь держави підлягає стягненню різниця між належною до сплати сумою судового збору - 697,24 грн. та фактично сплаченою позивачем сумою при зверненні до суду - 565,51 грн., тобто 131 грн. 73 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial