Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виселення обґрунтовуючи тим, що 18.02.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №K3P0GA15006728, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 16575,00 долар США строком до 18.02.2013р., а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачка 19.02.2008р. уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66.60кв.м., житловою площею 39.50кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Рішенням апеляційного суду Київської області від19.06.2013р. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 66.60кв.м., житловою площею 39.50кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст..109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем не було дотримано визначену чинним законодавством процедуру (порядку) виселення відповідачів з їхнього житла (квартири), що було передано в іпотеку банку після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим у ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Законодавець вимагає дотримання обов'язкової процедури при примусовому виселенні, що здійснюється на підставі рішення суду, а саме - письмового попередження ( вимоги) до мешканців житла про добровільне звільнення житлового приміщення, яке є предметом іпотеки протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги. Однак в порушення вимог ст.109 ЖК України, ст.40 ЗУ «Про іпотеку» позивачем не додано доказів отримання адресатами (відповідачами) вказаного повідомлення (вимоги) про добровільне виселення чи відмови в його отриманні. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення [PERSON] та [PERSON] з іпотечного житла (квартири) не можуть бути задоволені, адже в разі їх задоволення будуть порушені вимоги ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №K3P0GA15006728, відповідно до якого банк зобов'язався відповідачу надати кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 16575,00 долар США строком до 18.02.2013р., а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачка 19.02.2008р. уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66.60кв.м., житловою площею 39.50кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Київської області від19.06.2013р. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 66.60кв.м., житловою площею 39.50кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. У відповідності з ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ч.2 та 3 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На зазначений порядок виселення вказує і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 43 постанови «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, законодавець вимагає дотримання обов»язкової процедури при примусовому виселенні, що здійснюється на підставі рішення суду, а саме - письмової вимоги до мешканців житла про добровільне звільнення житлового приміщення, яке є предметом іпотеки протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги. У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд зазначає, що позивач в порушення вимог ст.109 ЖК України та ст..40 ЗУ «Про іпотеку» зазначеного порядку виселення не дотримався. Надане представником позивача поштове повідомлення не є, на думку суду, належним та допустимим доказом, оскільки не свідчить про отримання відповідачкою вказаного повідомлення (вимоги) про добровільне виселення чи відмови в його отриманні. Крім того суд зазначає, що зазначене поштове повідомлення датоване 21.01.2014 року (дата виправлена), реєстр поштових відправлень №71 датований 17.01.2014 року, а сама вимога про виселення - 15.01.2014 року. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed