Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Перший заступник керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області звернувсь у січні 2016 року з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди установі, що завдана службовою особою, винною у незаконному звільненні працівника у сумі 16\~682,48 грн. В обґрунтування позову посилавсь на те, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13.01.2016р. у справі №683/2545/15-ц (2/683/60/2016) задоволено позов [PERSON], яким: визнано незаконним розпорядження виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №47/2015-рк від 19 червня 2015 року про його звільнення; поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу промисловості, житлово-комунального господарства, транспорту та звязку виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради; стягнуто середній заробіток за період з 19 червня 2015 року по 13 січня 2016 року в сумі 13926 грн. 48 коп., без врахування утримання податків, обовязкових платежів та зборів. Також, згідно вказаного рішення суду, стягнуто з виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 2756 грн. На виконання, даного рішення суду, наказом від 05.02.2016 №16/2016-рк [PERSON] поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу промисловості, житлово-комунального господарства, транспорту та звязку виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. Крім цього, виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради 18.02.2016р. перераховано на користь [PERSON] 13926,48 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сплачено 2756 грн. судового збору. Станом на 20.01.2017р. Старокостянтинівським міським головою [PERSON], збитки завдані установі внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 16682,48 грн. в добровільному порядку не відшкодовані. Старокостянтинівська міська рада в порядку ст.136 КЗпП України заходи про стягнення з [PERSON] коштів для покриття шкоди не вживала та до суду не зверталася. В судовому засіданні представники Старокостянтинівської міської ради в інтересах якої заявлено позов, звернулись до суду з заявою про те, що позовні вимоги не підтримують та згідно п.7 ч.1 ст.207 ЦПК України просили залишити позов прокурора без розгляду. Разом з тим, прокурор в судовому засіданні заявлений позов підтримав, вимагав розгляду справи по суті та просив позов задовольнити, з вищенаведених підстав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Тому у відповідності з положеннями ч.4 ст.46 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи по суті. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявивсь повторно, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів та за згодою позивача, ухвалити заочне рішення у відповідності до положень ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №47/2015-рк від 19.06.2015р. [PERSON] звільнено з посади провідного спеціаліста відділу промисловості, житлово-комунального господарства, транспорту та звязку виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2016 року у справі №683/2545/15-ц (2/683/60/2016) задоволено позов [PERSON] та визнано незаконним розпорядження виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №47/2015-рк від 19 червня 2015 року про його звільнення; поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу промисловості, житлово-комунального господарства, транспорту та звязку виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради; стягнуто середній заробіток за період з 19 червня 2015 року по 13 січня 2016 року в сумі 13926 грн. 48 коп., без врахування утримання податків, обовязкових платежів та зборів; стягнуто з виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 2756 грн. На виконання рішення Старокостянтинівського районного суду від 13 січня 2016 року розпорядженням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 05 лютого 2016 року №16/2016-рк [PERSON] поновлено на посаді провідного спеціаліста відділу промисловості, житлово-комунального господарства, транспорту та звязку виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. Також, виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради 18 лютого 2016 року перераховано на користь [PERSON] 13926,48 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сплачено 2756 грн. судового збору на користь держави. Дані обставини підтверджуються: даними розпорядження виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №47/2015-рк від 19 червня 2015 року; даними розпорядження виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №16/2016-рк від 05 лютого 2016р.; даними платіжного доручення від 17.02.2016р.; рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2016 року; даними виписки з бюджетного рахунку щодо сплати судового збору. Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до розяснень, наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до вимог ст.136 КЗпП України, розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Відповідно до ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Відповідно до ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України. Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад,прийнятими відповідно до законів України. Статтею 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст.63 Бюджетного кодексу України визначено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.Місцевий бюджет відповідно до Бюджетного кодексу України містить надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету. Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою. Відповідно до ч.6 вказаної вище статті Закону міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи вищевикладене, а також те, що Старокостянтинівською міською радою наданні законодавством повноваження щодо стягнення коштів з Старокостянтинівського міського голови [PERSON] не вживаються, тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача 16\~682,48 гривень шкоди (13926,48 грн. /сплаченої заробітної плати/ + 2756 грн. /сплачених судових витрат/), завданої службовою особою, виною у незаконному звільненні працівника. Також, відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на корись позивача підлягає стягненню 1600 грн. судових витрат судового збору, сплаченого при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved