Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-001/240/2005. Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 22000,00 доларів США строком користування до 20.10.2025 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 6,5% річних, а FIDR\~це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В свою чергу, позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у кредитного договорі. Банк виконав взяті на себе зобовязання та надав позичальнику кредит у розмірі 22000,00 доларів США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на підставі його кредитної заявки від 21.10.2005 року. Порядок виконання боргових зобовязань був визначений, зокрема, у п.п. 1.5.1. п. 1.5 ч. 2 кредитного договору, відповідно до якої було встановлено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до договору) шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Відповідно до наведених вище положень кредитного договору, позивач виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, натомість, позичальником його зобовязання не виконуються, а саме: [PERSON] не вносяться чергові платежі для виплати кредиту. Внаслідок допущених порушень, у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 31.01.2017 року складала: 18427,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 499726,82 грн., у тому числі 14579,80 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 3847,36 доларів США заборгованість по нарахованим відсоткам. Крім того, 21.10.2005 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № CR-001/240/2005. Відповідно до його умов поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Пунктом 3.2. ст. 3 Договору поруки було встановлено, що поручитель приймає на себе зобовязання у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. У звязку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-001/240/2005 від 21.10.2005 року станом на 31.01.2017 року у розмірі 18427,16 доларів США, в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 7495,90 грн. Представник позивача згідно заяви позов підтримав в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання повторно не зявилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача у своєму клопотанні не заперечував проти такого порядку розгляду справи. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] надала суду клопотання про відкладення слухання справи в звязку з відрядженням, однак не надала належним посвідчених документів, що посвідчують поважність причини, та не позбавлена права взяти участь у вирішенні справи за участю представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 21.10.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-001/240/2005. Відповідно до умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 22000,00 доларів США строком користування до 20.10.2025 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 6,5% річних, а FIDR\~це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшли всі права Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» щодо права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-001/240/2005 від 21.10.2005 року та до відповідача [PERSON] за договором поруки № CR-001/240/2005 від 21.10.2005 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вищезазначеного кредитного договору Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 22000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] в свою чергу, зобов'язалась прийняти, належним чином використати та повернути вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі - до 20.08.2021 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором № ML-001/240/2005 від 21.10.2005 року, між банком та відповідачем [PERSON] 21.10.2005 року був укладений договір поруки № CR-001/240/2005 від 21.10.2005, відповідно до якого поручитель [PERSON] зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань. Пунктом 3.2. ст. 3 Договору поруки було встановлено, що поручитель приймає на себе зобовязання у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Банк зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору № ML-001/240/2005 від 21.10.2005 року та договору поруки № CR-001/240/2005 від 21.10.2005 року, останні повинні сплатити позивачу загальну суму заборгованості, що станом на 30.01.2017 року, згідно довідки-розрахунку, становила 18427,16 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 30.01.2017 року, 499726,82 грн., з них: 14579,80 доларів США (395390,12 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 3847,36 доларів США (104336,70 грн.) - заборгованість по нарахованим відсоткам. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачами зобов'язань за договорами. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» у разі укладення договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному виражені гривні до долара США на час вирішення спору. Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Таким чином, під час судового розгляду достовірно судом встановлено, що у позивача є наявні усі необхідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак банк правомірно надав позичальнику кредит в іноземній валюті, а тому заборгованість за такими зобов'язаннями підлягає стягненню у валюті кредиту. Визначаючись щодо стягнення суми заборгованості з відповідача, суд звертає увагу на наступне. Пленум Верховного Суду України у пункті 14\~постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14\~роз'яснив судам, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, суд вважає за необхідне визначити заборгованість відповідача перед позивачем в національній валюті, виходячи з офіційного курсу валют станом на момент винесення рішення судом. Згідно з офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судом рішення, один долар США = 2712.4023. Позивач просив стягнути з відповідачів на його користь кредитну заборгованість 18427,16 доларів США, що еквівалентно 499818,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» слід стягнути в рівних частках 7495,90 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved