Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач 07.04.2020 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визначити частки у спільному майні подружжя, визнавши, що їй [PERSON] та [PERSON] , кожному окремо, належить по Ѕ частці у праві власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що в період з 21.07.2006 по 29.11.2018 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У період шлюбу, а саме 07.11.2007 вони придбали вказаний житловий будинок, титульним власником якого вказано [PERSON] , який після розірвання шлюбу, її право на частку у праві власності на будинок заперечує, на поділ не погоджується. Присутня в судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі. Присутні в судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у сторін була усна домовленість, щодо поділу майна, та відповідач виплатив позивачу грошові кошти за Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.07.2006 Великоолександрівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області, який 29.10.2018 розірвано, про що свідчить рішення Казанківського районного суду Миколаївської області (а.с. 8) Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, відповідач придбав житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу серії ВКВ № 116257 від 07.11.2007 (а.с.40) та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16875215 від 30.11.2017 (а.с.39). Відповідно до п.3.2.2. договору купівлі-продажу (а.с.40), придбання житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] [PERSON] . Відповідно до\~ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, на законодавчому рівні закріплено презумпцію спільної сумісної власності на майно, набуте в період шлюбу. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Кожен з подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ст. 69 СК України). При цьому, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо права на поділ спільного сумісного майна та рівність часток співвласників закріплено в с. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У своєму відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що за усною домовленістю сплатив позивачу грошові кошти за Ѕ частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що надав суду відповідну розписку (а.с.20). Згідно з тексту розписки позивач [PERSON] отримала 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок від відповідача [PERSON] , ніяких претензій до відповідача не має (а.с. 20). Однак, текст зазначеної розписки не містить відомостей про те, за що саме позивач отримала від відповідача грошові кошти. У судовому засіданні позивач [PERSON] , пояснила, що жодних домовленостей між сторонами щодо поділу майна не було, позивач дійсно отримала від відповідача грошові кошти, але в сумі 25000,00 грн, і ці кошти були не в рахунок виплати вартості Ѕ частини домоволодіння розташованого за вищевказаною адресою. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що їх попросили підписати розписку про те, що позивач отримала від чоловіка грошові кошти та не має до нього претензій. У рахунок чого передавалися кошти свідки не знають. Самого факту передачі грошей свідки також не бачили. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що [PERSON] та [PERSON] , зустріли його біля будинку, та пояснили, що ділять майно, та треба засвідчити розписку, про те, що один до одного претензій не мають. Свідок підписав розписку, про те її змісту не читав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 69 Сімейного кодексу України визначено право дружина і чоловік розділити майно за взаємною згодою. При цьому, договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. З огляду\~на вказане,\~розписка про\~отримання [PERSON] \~грошових коштів,\~нібито в\~рахунок поділу\~нерухомого майна\~подружжя,\~не є\~належним доказом\~поділу такого\~майна.\~Як вказали\~сторони у\~судовому засіданні,\~договір про\~поділ житлового\~будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між ними не укладався та нотаріально не посвідчувався. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено факт придбання спірного майна в період шлюбу сторін, відповідачем не доведено, факту передачі грошових коштів в рахунок сплати позивачу Ѕ частині вартості спірного домоволодіння, суд вважає, що спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної сумісної власності та за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] . Крім того, при зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 3), який, з урахуванням задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved