Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Первісний позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.64-71 Т.1) вказав, що позивач проживає у будинку по [ADDRESS] . Вказаний будинок був зареєстрований по КП «ЧОО БТІ» за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на будинок від 27.08.1991р. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті у вказаному будинку проживав [PERSON] , який мешкав у будинку з 20.08.1990р. по 06.02.1998р. [PERSON] помер [INFO] . Про наявність у нього спадкоємців нічого не було відомо. Із 03.04.1998р. у вказаному будинку став проживати [PERSON] та [PERSON] (яка є матір`ю позивача), які проживали у будинку до дня своєї смерті: [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . За час свого проживання [PERSON] та [PERSON] дбали про будинок, провели у будинок воду, газ, зробили ремонт, побудували новий паркан, користувались земельною ділянкою, висаджували і доглядали насадження, сплачували всі комунальні послуги. Вказує, що [PERSON] добросовісно заволоділа вказаним будинком, і продовжувала відкрито, безперервно ним володіти протягом 20 років, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України є підставою для набуття нею права власності на цей будинок за набувальною давністю. Однак, відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Право власності на вказаний будинок за набувальною давністю [PERSON] не встигла оформити, оскільки померла. Після смерті [PERSON] у будинку по [ADDRESS] став проживати позивач [PERSON] разом із своєю дружиною, який продовжує дбати про будинок, користуватись земельною ділянкою, доглядати зелені насадження, сплачувати комунальні послуги. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері, прийняв її спадщину, тому вважає, що має право на визнання за ним права власності на вказаний будинок, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , яка набула право власності на цей будинок за набувальною давністю. Однак, під час судового розгляду справи позивачу стало відомо, що власником вказаного будинку став [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2020р., що видане після смерті його батька [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає, що [PERSON] набув право власності на вказаний будинок неправомірно, без передбачених законом підстав, оскільки позивач вважає, що спірний будинок належав [PERSON] , а не померлому [PERSON] і [PERSON] не має права претендувати на право власності на вказаний будинок. Вказує, що на даний час фактично існує два правовстановлюючих документи на будинок: свідоцтво про право власності на [PERSON] і свідоцтво про право на спадщину за законом на [PERSON] , що прямо суперечить закону. Також, у позові позивачем зазначено ряд доводів та обгрунтувань щодо суті позову. З урахуванням збільшених позовних вимог, первісний позивач [PERSON] просив: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02.03.2020р. на будинок [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] ; 2) скасувати записи про реєстрацію права власності №35652462 та №35740970 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на будинок [ADDRESS] , за [PERSON] ; 3) визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка набула право власності на цей будинок за набувальною давністю; 4) стягнути з відповідача судові витрати. По справі поданий зустрічний позов відповідачем [PERSON] (а.с.145-148 Т.1), що прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом згідно ухвали суду від 30.06.2020р. (а.с.173 Т.1). Зустрічний позов обгрунтовано тим, що з 02.03.2020р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] і він став законним власником даного майна. Будинок перейшов йому у власність після смерті його батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за законом від 02.03.2020р., виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г. [PERSON] був прописаний у спірному будинку за часів попередньої власниці [PERSON] , а саме з 20.08.1990р., що підтверджується довідками Софіївської сільської ради №162 від 25.02.2020р. та №75 від 03.02.2020р. та записами у погосподарській книзі. Після смерті [PERSON] [INFO] , яку батько доглядав, вів з нею сумісне господарство, батько став власником даного будинку. У 1998р. батько виїхав на проживання в с.Кальниболото Новоархангельського району Кіровоградської області для догляду за своїми батьками, де й помер. При цьому, з метою догляду за будинком він надав дозвіл на реєстрацію та проживання в даному будинку [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] у листопаді 2018 року, у вказаний будинок вселився її син - [PERSON] , який проживає там без правових підстав, без реєстрації, при цьому подав первісний позов до суду, щоб безоплатно заволодіти вказаним будинком. [PERSON] зазначає, що ні ним, ні його покійним батьком не укладалось жодних договорів з [PERSON] чи його покійними батьками на право оренди будинку, тимчасового проживання чи будь-якого іншого договору стосовно користування спірним будинком. На його вимоги до [PERSON] звільнити вказаний будинок, останній відмовляється. Вказаними діями [PERSON] порушує право власності [PERSON] . Зустрічний позов обгрунтовано положеннями ст.ст.321, 317, 383, 391 ЦК України, ст.ст.150, 156, ч.3 ст.116, ч.1 ст.109 Житлового кодексу. Також, у зустрічному позові позивачем зазначено ряд доводів та обгрунтувань щодо суті позову. У зв`язку з цим, зустрічний позивач [PERSON] просив: виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житла. У судовому засіданні первісний позивач [PERSON] та його представник адвокат Нешенко О.Б. підтримали вимоги первісного позову у повному обсязі, та з урахуванням збільшених позовних вимог просили суд позов задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити повністю, вважаючи його необгрунтованим і безпідставним. У судовому засіданні представник зустрічного позивача [PERSON] - адвокат Ткаченко В.Л. вимоги первісного позову [PERSON] не визнав, подавши письмовий відзив та письмові пояснення, просив відмовити в задоволенні первісного позову повністю, вважаючи первісний позов необгрунтованим, недоведеним та безпідставним. Зустрічний позов просив задовольнити на підставі доводів та доказів, що подані до суду. На одному із судових засідань була присутня представник Софіївської сільської ради Черкаського району, секретар ради Чуйко В.А., яка віднесла вирішення первісного та зустрічного позовів на розсуд суду. Пояснила, що у [PERSON] (батьків [PERSON] ) не було документації на спірний будинок [ADDRESS] . Вони знали, що вони не є власниками спірного будинку і що власником є інша особа. Вказала, що при друкуванні довідки №220 від 23.03.2020р. про проживання [PERSON] була допущена помилка, а саме помилково вказано 20.08.1991р., а насправді необхідно було зазначити 20.08.1990р. згідно даних погосподарських книг. Інші учасники процесу у судове засідання жодного разу не з`явились. Заяв чи клопотань по суті справи не подали. 22.09.2020р. судом під час розгляду справи по суті усною ухвалою під звукозапис (протокол с/з а.с.238-239 Т.1) не прийнято заяву від первісного позивача [PERSON] про уточнення формулювання позовних вимог, з підстав, що зазначені судом під звукозапис, зокрема, заява не оформлена як заява про збільшення позовних вимог; під час розгляду справи по суті позивач вже не мав права збільшувати свої позовні вимоги; вимога в п.3 заяви є зовсім новою, за дану вимогу не сплачено судовий збір. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] (яка є сестрою [PERSON] ) та [PERSON] (сусідка первісного позивача). Свідок [PERSON] пояснила, що будинок [ADDRESS] десь з 1996р. придбала її мати [PERSON] . За 20 років проживання у будинку мати робила ремонт. Мати знала кому належить даний будинок, будинок був на [PERSON] . За будинок вона заплатила [PERSON] кошти десь 1600доларів США, однак документи на будинок не були оформлені. У будинку вона зробила ремонт: обклали будинок цеглою, побудували кухню, обклали кухню плиткою, встановили паркан, робили поточний ремонт, та ін. Мати померла десь два роки тому, а на даний час у будинку проживає її брат [PERSON] , який заселився у будинок разом із своєю дружиною після смерті матері. Свідок [PERSON] пояснила, що у спірному будинку жила [PERSON] , у неї проживав [PERSON] . У нотаріальній конторі відмовили [PERSON] в оформленні документів. [PERSON] купила будинок у [PERSON] , за скільки саме коштів вона не знає, чи оформлялись при цьому якісь документи вона не знає. Правдзіва жила в будинку десь із 1997р. до дня смерті, а після її смерті в той будинок переїхав жити [PERSON] із своєю дружиною. У будинку [PERSON] зробила ремонт: обклали будинок цеглою, побудували кухню, обклали кухню плиткою, встановили паркан, робили поточний ремонт, та ін. Правдзіва була зареєстрована у будинку. Вказані пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] суд оцінює критично щодо тверджень про сплату коштів за будинок, оскільки дані пояснення не підтверджені належними і допустимими доказами, та надані фактично на користь [PERSON] . Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що у домоволодінні [ADDRESS] проживала [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті у вказаному будинку проживав [PERSON] , який мешкав у будинку з 20.08.1990р. по 06.02.1998р. [PERSON] помер [INFO] . Із 03.04.1998р. у вказаному будинку став проживати [PERSON] та [PERSON] (яка є матір`ю первісного позивача), які проживали у будинку до дня своєї смерті: [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Згідно даних КП «ЧОО БТІ» від 31.01.2020р. (а.с.17 Т.1) вказано, що право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на будинок від 27.08.1991р., виданого виконкомом Черкаської районної ради. Однак самого свідоцтва про право власності на будинок від 27.08.1991р. в матеріалах справи немає і учасниками процесу до суду не подавалось. Згідно довідки Софіївської сільської ради №162 від 25.02.2020р. (а.с.51 Т.1) вказано, що після смерті власниці будинку [PERSON] , яка померла [INFO] , власником будинку [ADDRESS] став [PERSON] . Згідно довідки Софіївської сільської ради №75 від 03.02.2020р. (а.с.54 Т.1) вказано, що [PERSON] був зареєстрований і проживав з 03.04.1998р. до дня смерті [INFO] , та [PERSON] була зареєстрована і проживала з 05.11.1998р. до дня смерті [INFO] у будинку [ADDRESS] . Підтверджуючої документації про те, що власником будинку є [PERSON] в сільській раді відсутні. Згідно записів у погосподарських книгах власником будинку є [PERSON] , який був зареєстрований і проживав з 20.08.1990р. по 06.02.1998р. в даному будинку. На сьогодні в будинку проживають без реєстрації [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних погосподарських книг Софіївської сільської ради (а.с.245-247 Т.1) встановлено, що головою домоволодіння [ADDRESS] були зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Тому, суд вважає необгрунтованими і недоведеними твердження первісного позивача та його представника про те, що [PERSON] не має ніякого відношення до права власності на спірний будинок. Із 02.03.2020р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] (а.с.120-121 Т.1). Будинок перейшов йому у власність після смерті його батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за законом від 02.03.2020р., виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г. (а.с.119 Т.1). Суд констатує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є спадкоємцями чи родичами [PERSON] чи [PERSON] [PERSON] , [PERSON] проживали, а [PERSON] на даний час проживає у будинку [ADDRESS] без належних правових підстав, без укладення будь-яких договорів із колишніми та нинішнім власниками будинку. Суд вважає безпідставними та необгрунтованими доводи первісного позивача про те, що у [PERSON] виникло право власності на вказаний будинок за набувальною давністю, оскільки рішення суду з даного приводу не приймалось. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Тому, враховуючи, що право власності на будинок [ADDRESS] у [PERSON] не було оформлено у встановленому порядку і не виникло, тому відповідно до положень ЦК України вказане майно не може бути успадковане її спадкоємцем [PERSON] і права на спадкування вказаного майна він не має. [PERSON] не заявив у встановленому законом порядку позовних вимог про визнання права власності на вказаний будинок за набувальною давністю (з урахуванням положень ч.2 ст.344 ЦК України), а заявив позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування. Тому, суд вважає, що фактично [PERSON] не має права вимоги до [PERSON] щодо оспорювання права власності останнього на будинок. Первісні позовні вимоги суд вважає необгрунтованими, безпідставними і недоведеними. [PERSON] не є власником спірного будинку, а є лише користувачем будинку, тому не набув права вимагати захисту свого права власності в розумінні ЦК України. Питання можливого відшкодування за проведені поліпшення в будинку [ADDRESS] , не є предметом даного спору. Тому, суд вважає, що у задоволенні первісного позову [PERSON] необхідно відмовити повністю. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , суд вважає, що позов є достатньо обгрунтований та доведений. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі вищевказаних документів. Право власності зареєстровано у встановленому порядку. У суду немає підстав вважати, що [PERSON] набув право власності на вказане майно безпідставно чи незаконно. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] безпідставно, без укладення будь-яких договорів з власником будинку, проживає у спірному будинку протягом останніх трьох років та на вимогу власника будинку [PERSON] відмовляється звільнити вказаний будинок. Вказаними діями [PERSON] порушує право власності [PERSON] на вказаний будинок. [PERSON] разом із своєю дружиною не були та не є членами сім`ї власника будинку [PERSON] . Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Тому, суд вважає обгрунтованим право вимоги власника будинку [PERSON] до відповідача [PERSON] про захист свого порушеного права власності на вказаний будинок, а саме щодо виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житла. У зв`язку з цим, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, тому зустрічний позов підлягає до задоволення. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved