Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Подано позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], третя особа - Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, в якому позивач просив: звільнити з-під арешту, накладеного 26 червня 2015 за заявою стягувача, державним виконавцем Гриценок Д.М. Новомосковського відділу державної виконавчої служби Новомосковського управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження № 4817283 з примусового виконання виконавчого листа 183/6340/14 виданого 29 січня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про звернення стягнення на житловий будинок належний на праві приватної власності [PERSON] та розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Полтавська буд.9 на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії. пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» прав іпотекодержателя щодо житлового будинку, належний на праві приватної власності [PERSON] та розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Полтавська буд.9. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладено кредитний договір № DNN0G100000055 (надалі Кредитний договір), згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 28000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 15 травня 2007 року уклали договір іпотеки № DNN0G100000055 від 15 травня 2007 року (надалі - договір іпотеки). Згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 62,4 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Полтавська буд.9, який належить на праві власності [PERSON]. 26 червня 2015 за заявою стягувача, державним виконавцем Гриценок Д.М. Новомосковського відділу державної виконавчої служби Новомосковського управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження № 4817283 з примусового виконання виконавчого листа 183/6340/14 виданого 29 січня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про звернення стягнення на житловий будинок належний на праві приватної власності [PERSON] та розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Полтавська буд. 9 на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Вважаючи, що такі дії порушують його права, позивач звернувся із позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у відповідності до позову просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засіданні не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причин неявки суду не повідомив. Представник ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В звязку з неявкою сторін в судове засіданні фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступних висновків. 15 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNN0G100000055 (надалі Кредитний договір), згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 28000,00 доларів США /а.с.3-5/. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 15 травня 2007 року уклали договір іпотеки № DNN0G100000055 від 15 травня 2007 року (надалі - договір іпотеки). Згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 62,4 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Полтавська буд.9, який належить на праві власності [PERSON] /а.с.6-8/. 23 січня 2015 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», державним виконавцем Гриценок Д.М. Новомосковського відділу державної виконавчої служби Новомосковського управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження № 46384636 з примусового виконання виконавчого листа 183/9953/14 виданого 30 січня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно, належне на праві приватної власності [PERSON] /а.с.10/. Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно ж до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Аналогічним чином вирішується питання про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок майна, переданого в іпотеку. Як зазначалося вище, в позовній заяві позивач, в обґрунтування позову, посилався на вимоги ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Суд приходить до висновку, що зазначена норма законодавства не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» надається право особі, яка не є учасником виконавчого провадження звернутися до суду з позовом про звільнення майна з під-арешту. Оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» є учасником виконавчого провадження, державний виконавець, у відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» мав право на арешт майна [PERSON], як боржника в зазначеному провадженні за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки арешт на нерухоме майно державним виконавцем було накладено в межах виконавчого провадження у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ухваленого за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було стороною у справі та має у виконавчому провадженні статус стягувача, спір щодо зняття арешту не може розглядатися в позовному провадженні. Так, у відповідності до ст. 383 ЦПК України та закону України «Про виконавче провадження», учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. В звязку з наведеним, ПАТ КБ «ПриватБанк», як учасник виконавчого провадження (стягувач) мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено його права чи свободи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed