Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

ПАТ «Київобленерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 2 524 грн. 10 коп., обгрунтовуючи позов тим, що відповідач є споживачем електричної енергії в будинку [ADDRESS] за цією адресою на ім*я відповідача відкрито особовий рахунок на користування електричною енергією, але останній, в супереч пункту 1) частини 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не уклав письмового договору про користування електричною енергією. При цьому, відповідач використовує електричну енергію, однак не сплачує за її використання. Станом на 31.08.2013р. згідно показників приладу електричної енергії борг відповідача за використану електричну енергію складав 47 грн. 47 коп. За період з 01.09.2013р. по 31.03.2016р. нараховано до оплати 2 826 грн. 43 коп. вартості спожитої електричної енергії. При цьому, за вказаний період боржником сплачено лише 350 грн. Таким чином, станом на 01.04.2016р. заборгованість [PERSON] за спожиту електричну енергію складає 2 524 грн. 10 коп. У зв*язку із наведеним позивач просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 1, 15-1, 27 Закону України «Про електроенергетику», ст.ст. 509, 610, 611, 614, 714 ЦК України, Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ України №1357 від 26.07.1999р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем строків оплати за спожиту ним електричну енергію. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи за місцем реєстрації повідомлявся належним чином, про що в справі є поштові конверти, повернуті на адресу суду за закінченням строку їх зберігання на пошті (а.с. 17-18, 23-24), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, суд враховує положення ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в якій дано визначення поняття реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: 09144, [ADDRESS], де на його ім*я відкритий особовий рахунок за електроенергію [NUMBER] (а.с. 7 - копія квитанції). Як вказує представник позивача, в супереч пункту 1) частини 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач не уклав письмового договору про користування електричною енергією. При цьому, відповідач використовує електричну енергію за вказаною адресою, однак не сплачує за її використання. Станом на 31.08.2013р. згідно показників приладу електричної енергії борг відповідача за використану електричну енергію складав 47 грн. 47 коп. За період з 01.09.2013р. по 31.03.2016р. нараховано до оплати 2 826 грн. 43 коп. вартості спожитої електричної енергії. При цьому, за вказаний період боржником сплачено лише 350 грн. Таким чином, станом на 01.04.2016р. заборгованість [PERSON] за спожиту електричну енергію складає 2 524 грн. 10 коп., про що в справі є розрахунок заборгованості (а.с. 5-6). Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМ України від 26.07.1999р. №1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 (у редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17.10.2005р. №910). Відповідно до частини 1 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Водночас статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначають обов*язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини 3 ст.20 вказаного Закону, передбачений обов*язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов*язок відповідає зустрічному обов*язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини 2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно частини 1 ст.714 ЦК України, за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов*язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов*язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В спірному випадку, відповідач не виконав свого обов*язку, передбаченого пунктом 1 частини 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та не уклав письмового договору про користування електричною енергією. При цьому, відповідач вчинив дії, направлені на отримання електричної енергії за адресою: 09144, [ADDRESS], де на його ім*я відкритий особовий рахунок за електроенергію [NUMBER], здійснено фактичне приєднання до електричних мереж та здійснюється постачання позивачем електричної енергії, яку відповідач приймає та споживає, частково оплачує, однак має заборгованість у вказаній вище сумі. Суд вважає, що не виконання відповідачем як споживачем електричної енергії свого обов*язку щодо договірного оформлення правовідносин стосовно отримання електричної енергії, яку він фактично отримав і спожив, не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні заявленого позову, оскільки не виконання споживачем свого обов*язку, передбаченого законом, не може бути підставою для звільнення його від обов*язку оплати отриманої ним послуги. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 378 грн.

Outcome: approved