Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

ПАТ НАСК «Оранта» звернулось в суд із указаним позовом. Просить стягнути із відповідача [PERSON], у звязку із дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу, шкоду в розмірі 11435,23 грн. та судові витрати в сумі 1762 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.12.2013 року між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «КАСКО», предметом страхування якого є транспортний засіб марки «КІА Sportage 1,9 D», реєстраційний номер [NUMBER]. 18.12.2014 року в місті Буськ Львівської області по вул. Паркова, 2 водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER], не впорався з керуванням автомобілем та здійснив наїзд на вищевказаний застрахований автомобіль, що стояв нерухомим. Постановою Буського районного суду Львівської області від 29.12.2014 року відповідача було визнано винним у вищевказаному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із накладенням на нього штрафу в розмірі 340 грн. [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Провідна» із письмовою заявою від 19.12.2014 року про відшкодування їй завданої у результаті вищевказаної ДТП шкоди, а 09.02.2015 року ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувало останній кошти в розмірі 11435,23 грн. Оскільки згідно полісу АІ № 1678227 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», а тому позивач платіжним дорученням від 10.04.2015 року відшкодував останній кошти в сумі 10925,23 грн., вирахувавши при цьому франшизу в розмірі 510 грн. Оскільки відповідач письмово у встановлений законом трьохденний термін не надав позивачу письмового повідомлення про дану пригоду за його участю, про яку ПАТ НАСК «Оранта» довідалось лише із письмової заяви ПрАТ «СК «Провідна», отриманої 23.02.2015 року, що позбавило позивача можливості представляти свої інтереси під час огляду пошкодженого автомобіля і обєктивно оцінити розмір завданих збитків, а тому вважає, що до нього як страховика після виплати страхового відшкодування перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого такого відшкодування. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача страхове відшкодування за завдані збитки та судовий збір. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із письмовими заявами, у яких просив суд розглянути дану справу без участі представника позивача, повідомивши суд про підтриманням ним заявленого позову у повному обсязі, вважаючи, що в матеріалах справи є належні письмові дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а письмові докази подані в належним чином завірених копіях відповідно до чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про що вбачається із матеріалів справи. Відзиву на позов не подавав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважаючи його безпідставним, погодившись із фактичними обставинами щодо причетності його довірителя до вищеописаних даних дорожньо-транспортної пригоди, заперечивши правові підстави для задоволення заявленого позову та факт неповідомлення відповідачем про пригоду позивача. При цьому зауважив, що відповідач в день настання ДТП усно повідомив позивача про це, а останній вже наступного дня брав участь в огляді пошкодженого автомобіля і обєктивно міг оцінити розмір завданих збитків, що спростовує відповідні твердження позивача про це. Просить у задоволенні заявлених вимог відмовити у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Крім того, подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки подія мала місце 18.12.2014 року. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали та зясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та обєктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між позивачем ВАТ НАСК «Оранта» та відповідачем [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується страховим полісом № АІ/1678227, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER], строком до 09.06.2015 року включно. Крім того, як установлено судом, 18.12.2014 року о 18 год. 40 хв. в м. Буськ по вул. Парковій, 2 Буського району Львівської області, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER], проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на автомобіль марки «КІА Sportage», реєстраційний номер [NUMBER], який стояв та належить [PERSON]. Внаслідок ДТП дані автомобілі отримали механічні пошкодження. Вищевказані обставини встановлені постановою судді Буського районного суду Львівської області від 28 грудня 2014 року, на підставі якої відповідач у даній справі [PERSON], був притягнутий до адміністративної відповідальності та визнаний винним за ст. 124 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. В силу частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили від 08.01.2015 року, у відповідності до якого відповідача у цій справі [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, завірена копія якого міститься в матеріалах справи, яким установлені вищевказані обставини пригоди за участю відповідача, доказуванню не підлягають. Окрім того, як встановлено судом, 18 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «КАСКО», предметом страхування якого є транспортний засіб марки «КІА Sportage 1,9 D», реєстраційний номер [NUMBER], строком до 18.12.2014 року включно. Як вбачається із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 19.12.2014 року, власник пошкодженого автомобіля [PERSON] повідомив ПрАТ «СК «Провідна» про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 18 грудня 2014 року за участю належного останньому транспортного засобу марки «КІА Sportage 1,9 D», реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача по цій справі [PERSON], у результаті чого транспортний засіб марки «КІА Sportage 1,9 D» отримав технічні пошкодження. Із страхового акту № [NUMBER] та розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «СК «Провідна» від 21.01.2015 року вбачається, що вищевказана подія була кваліфікована як страховий випадок, а сума страхового відшкодування склала 11435,23 грн., що була сплачена ПрАТ «СК «Провідна» на користь [PERSON] у вищезазначеному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 0004849 від 09.02.2015 року. Після виплати вказаного страхового відшкодування, із письмовою заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації № 03-17/2212 від 19.02.2015 року до позивача звернулось ПрАТ «СК «Провідна», у якій у звязку з вищевказаними обставинами просило здійснити виплату в сумі 11435,23 грн. Натомість, позивачем ПАТ НАСК «Оранта» як страховиком складено страховий акт №ОЦВ-14-56552-29/1 та здійснено розрахунок страхового відшкодування із проведенням оцінки завданих збитків від 17.03.2015 року. Зазначена вище подія була визнана страховою та відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акта та умов договору страхування від 10.06.2014 року № АІ/1678227, розмір страхового відшкодування склав 10925,23 грн., що їх ПАТ НАСК «Оранта» сплатило страховику потерпілого ПрАТ «СК «Провідна» в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 20050 від 10.04.2015 року. Таким чином, позивачем ПАТ НАСК «Оранта» було сплачено на користь ПрАТ «СК Провідна» страхове відшкодування у розмірі 10925,23 грн. Окрім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорювався та зафіксований правоохоронними органами, про що вбачається із довідки № 9477537 про дорожньо-транспортну пригоду, яка видана ВДАІ з обслуговування Буського району ГУМВСУ у Львівській області за вих. № 615 від 25.12.2014 року. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу підпункту «ґ» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року в справі №210/3852/15-ц і від 04.07.2018 року в справі №755/18006/15-ц. Зокрема, у постанові від 04.07.2018 року [PERSON] Верховного Суду в справі №755/18006/15-ц міститься висновок ВС про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час настання страхового випадку була застрахована у позивача ВАТ НАСК «Оранта» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1678227 від 10.06.2014 року, розмір виплати останнім страхового відшкодування в користь ПрАТ «СК «Провідна» в сумі 10925,23 грн., що не перевищує ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в сумі 50000 грн., а тому суд вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] Окрім того, як вбачається із висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеного у постанові від 03.05.2018 року в справі №210/3852/15-ц, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорювався та зафіксований правоохоронними органами, відповідач, якого визнано винним у ДТП притягнутий до адміністративної відповідальності, а страховик за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування особі, що постраждала внаслідок ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу [PERSON], дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки сам по собі факт неповідомлення саме відповідачем страховика, а повідомлення страховика потерпілою особою про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про стягнення зі страхувальника страхового відшкодування в порядку регресу. Як вбачається із матеріалів даної справи, ДТП, як страховий випадок мала місце 18.12.2014 року, у матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення про пригоду саме відповідача. Проте в матеріалах справи наявний долучений представником позивача до позовної заяви - Акт огляду транспортного засобу від 19.12.2014 року, із якого слідує, що огляд пошкодженого автомобіля марки «КІА Sportage 1,9 D», реєстраційний номер [NUMBER] проводився 19 грудня 2014 року, тобто на наступний день після настання дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, участь в огляді вищевказаного транспортного засобу приймав безпосередньо представник позивача ВАТ НАСК «Оранта» - [PERSON]Б», що стверджується його підписом на даному акті огляду. Наведений доказ спростовує твердження представника позивача про те, що про настання вищеописаної пригоди позивач довідався лише 19.02.2015 року із письмової заяви ПрАТ «СК «Провідна». Відтак, суд констатує, що факт настання страхового випадку ніким не оспорювався та зафіксований правоохоронними органами, відповідач, якого визнано винним у ДТП притягнутий до адміністративної відповідальності, а страховик за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування ПрАТ «СК «Провідна» за пошкодження автомобіля [PERSON], при огляді якого брав участь представник позивача [PERSON], а тому приходить до висновку, що сам по собі факт письмового неповідомлення саме відповідачем страховика не може бути підставою для задоволення позову. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінюючи надані сторонами та досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю. Відтак, подана представником відповідача заява про застосування строків позовної давності до заявлених ПАТ НАСК «Оранта» вимог до задоволення не підлягає, у звязку із відмовою в задоволенні позову через його необґрунтованість. Разом із тим, понесені позивачем судові витрати, повязані із розглядом справи, зокрема сплачений ним судовий збір в сумі 1762 грн., у відповідності до вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України, покладається на позивача, а тому не може бути стягнений з відповідача. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed