Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 53 462,59 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 29 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № K2H0RX23220062, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 1 408 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 19.04.2016 року складає 53 462,59 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 125,73 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 381,28 грн., заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 34 933,55 грн., а також штрафів відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 2 522,03 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у відсутності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 29 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № K2H0RX23220062, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1 408,00 грн. строком користування з 29.10.2006 року по 29.04.2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 28,16 грн. та одноразової винагороди у розмірі 128 грн. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем заяви позичальника додатками до якої є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 4-8). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 271,22 грн. для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В обґрунтування вимог позивач посилається на п. 5.3. умов надання споживчого кредиту, яким визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушує. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 19.04.2016 року в сумі 53 462,59 грн., що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 1 125,73 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14 381,28 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 34 933,55 грн. та штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 2 522,03 грн. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем на підтвердження заявлених вимог у частині стягнення пені підстави такого нарахування не наведено, не зазначено положення кредитного договору, згідно якого проведено таке нарахування, не надано виписки по рахунку, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу у цій частині вимог, що в свою чергу вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості. Тому у частині вимог про стягнення пені у сумі 34 933,55 грн. слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України викладену у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, відповідно до якої: цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 1 125,73 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14 381,28 грн., фіксована частина штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентна складова штрафу у розмірі 2 522,03 грн., а всього сума 18 529 грн. 04 коп. У частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором в сумі 34 933,55 грн. вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.05.2016 року (а.с. 14).

Outcome: partial