Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37361,55 доларів США, стягнення судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити позов, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача 1,3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у частині позовних вимог до відповідача 1 та 3 з підстав, викладених запереченні щодо позову від 30.10.2015 року та у письмових поясненнях від 10.11.2016 року. Представник відповідача 2 в судовому засіданні 02.12.2015 року теж заперечив проти позову, з підстав, які виклав у запереченні на позов (а.с.131 т.1). Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 020-2008-1463 від 21.05.2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США з розрахунку 12,45% річних з кінцевим строком повернення до 10.05.2028 року на придбання земельної ділянки (а.с.6-17). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 020-2008-1463-Р від 21.05.2008 року (а.с.15-16). Також в забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 020-2008-1463-Р/1 від 21.05.2008 року (а.с.19-20). Згідно положень договорів поруки, поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач 1 належним чином не виконував умови договору, та станом на 31.03.2015 року заборгованість по кредиту становить 37361,55 доларів США (тридцять сім тисяч триста шістдесят один долар 55 центів США), з яких 907,81 долар США прострочена заборгованість по сумі кредиту, 32013,83 долари США заборгованість по сумі кредиту, 4269,15 доларів США відсотки, 170,76 доларів США підвищені відсотки. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позову у частині вимог до відповідача 1, оскільки на даний момент відсутні підставі для дострокового звернення стягнення заборгованості, так як банк не скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, не надіславши позичальнику (відповідачу 1) повідомлення про дострокове повернення боргу. Однак, суд дане твердження вважає необґрунтованим, оскільки звернувшись до суду із позовною заявою позивач скористався своїм правом дострокової вимоги до боржника повернути всю суму наданого кредиту. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 020-2008-1463 від 21.05.2008 року в розмірі 37361,55 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача 2 та 3, як поручителів за кредитними зобовязаннями [PERSON], суд зазначає наступне. 22.07.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору, яким було встановлено нову схему погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, а саме встановлено ануїтентний графік погашення кредиту. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.12.2015 року було призначено у справі судово-економічну експертизу. Згідно висновку експертів Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.06.2016 року № 25/431/432/16-22 встановлено, що відповідальність поручителів [PERSON] та [PERSON] у звязку з укладенням додаткової угоди від 22.07.2010 року до кредитного договору № 020-2008-1463 від 21.05.2008 року станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме на 31.03.2015 року (доданий до позову розрахунок) збільшується на суму 1220,44 долари США, станом на дату повного погашення зобовязань за кредитним договором (10.05.2028 року) на 13712,01 долари США (а.с.5-17 т.2). За своєю правовою природою порука є зобовязанням, у звязку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5 ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ЦК у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Так, згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється т.ч. у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Саме такий правовий висновок зроблений Верховним судом України у постанові від 24.06.2015 року у справі № 6-701цс15. В даних спірних правовідносинах є факт зміни зобовязання відповідачем 1, без згоди поручителів, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього. До даного висновку суд прийшов з врахуванням того, що як вже вище зазначалось, до договору поруки не було укладено будь-яких додаткових угод, представником позивача не надано доказів укладення додаткових угод із поручителем. Як розяснено постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.22), відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК. Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12). Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial