Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач 09.10.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою №47, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Л. Качинського 16, що є спільною власністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/2 частини квартири №47, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Л. Качинського 16, що є спільною власністю колишнього подружжя. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 26.12.2001 року на квартиру, спірна квартира складається з двох жилих кімнат, житловою площею 29,4 кв. м., у тому числі 1-а кімната площею 12,9 кв. м., 2-а кімната площею 16,5 кв.м., а також інших приміщень: кухні площею 6,0 кв.м., вбиральні площею 2,4 кв.м. та коридору площею 4,8 кв.м., загальна площа квартири становить 42,6 кв.м. Внаслідок неправомірних дій відповідача, який вчиняє перешкоди у користування даним приміщенням, остання позбавлена безперешкодної можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном, оскільки колишній чоловік, відповідач одноособово користується квартирою, до квартири не пускає, внаслідок чого призвело до конфлікту в користуванні квартирою. Тому, позивач просив суд встановити порядок користування квартирою №47, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Л. Качинського 16 Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі. Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2018 року задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. В останнє судове засідання позивач не зявилася, представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила встановити порядок користування спірним житловим приміщенням відповідно до запропонованого експертом варіанту в додатку №1 висновку судової будівельно - технічної експертизи за №83/11-2018 року від 12.11.2018 р, шляхом виділення позивачу в користування кімнати №5, з площею 12,9 кв. м., залишити у вільному користуванні співвласників коридор - 4,8 кв. м., санвузол 2,4 кв. .м. та кухню 6,0 кв.м. Витрати щодо пробиття нового дверного проходу з подальшим влаштуванням внутрішнього дверного блоку із штукатуренням укосів покласти на позивача. На відповідача покласти інші витрати зазначені в Додатку №1 до висновку судової будівельно - технічної експертизи за №83/11-2018 року від 12.11.2018 р. та судові витрати: судовий збір, оплату за проведення експертиз. Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлялись, про що свідчить список повідомлених осіб /а.с 102/, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає\~ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Правом власності, згідно ч.1\~ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями\~317,\~319 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири №47, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Л. Качинського 16, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 6/ Згідно керівних роз'яснень у п.14 Постанови ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно технічного паспорту, виготовленого 26.12.2001 року, спірна квартира складається з двох суміжних жилих кімнат, житловою площею 29,4 кв. м., у тому числі 1-а кімната площею 12,9 кв. м., 2-а кімната площею 16,5 кв.м., а також інших приміщень: кухні площею 6,0 кв.м., вбиральні площею 2,4 кв.м. та коридору площею 4,8 кв.м., загальна площа квартири становить 42,6 кв.м. /а.с. 7-8/. Відповідно ч. 1, 2 та 4\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:\~\~1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;\~\~2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном або його частиною на свій розсуд, між сторонами наявний спір з приводу користування спільним житловим приміщенням, суд вважає можливим встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою, за яким житлові права відповідача як співвласника нерухомого майна не будуть порушені. Стаття 41 Конституції України\~гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні. У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із\~ст.9 Конституції України\~є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Відповідач, як на підставу заперечень посилається на незаконне перепланування в квартирі та неможливість виділу позивачу кімнати, оскільки кімнати є прохідними. Втім доказів на підтвердження доводів викладених у запереченнях відповідач не надав. Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2018 року задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу для визначення, чи можливо встановити порядок користування квартирою і чи можливо встановити варіанти порядку користування квартирою. Згідно з додатку №1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №83/11-2018 від 12.11.2018 року, експерт прийшов до висновку, що можливий варіант встановлення користування квартирою №47, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Л. Качинського 16 між співвласниками квартири відповідно до ідеальних часток в розмірі 1/2 та 1/2 із зазначенням: -приміщень, які пропонується надати співвласникам для ізольованого користування; -переліку приміщень, що пропонується надати в спільне користування співвласників, було викладено в додатку №1. При вирішенні справи суд керувався принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у\~ст. 3 Конституції України. Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Як зазначено в п. 4.1\~Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих\~Конституцією\~та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Взявши до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. З огляду на викладені норми чинного законодавства та виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що проживають у квартирі, з урахуванням того факту, що сторони є співвласниками квартири, розмір жилої площі, що припадає на одну особу, конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, суд приходить до висновку про те, що порядок поділу, запропонований експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи №83/11-2018 від 12.11.2018 року та прийнятий позивачем є розумним та справедливим та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів сторін у справі. Згідно із\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640,00 грн., за проведення експертизи в розмірі 3718,00 грн., та у розмірі 800,00 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved