Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач 01.10.2018 року звернулася до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в 23 500 грн. 00 коп. грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 11 серпня 2016 року позивач надав позику відповідачу [PERSON] у сумі 23500 грн 00 коп. На підтвердження фактичного отримання грошових коштів відповідач передав позивачу відповідну розписку та заяву, нотаріально засвідчену. Згідно умов договору позики кінцевий строк повернення позики до 11 серпня 2017 року. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав, позичені гроші не повертає, незважаючи на неодноразові звернення з даного приводу. Тому змушений звернутися за захистом порушеного права до суду. 18.10.2018 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача в письмовій заяві підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх повністю, судове засідання провести без його участі, вказав, що не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не прибув.\~\~\~ Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів у\~ справі, проти чого від представника позивача заперечень не поступило. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. 11 серпня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, який оформлений письмовою розпискою та письмовою заявою, засвідченою нотаріусом/а.с.3,4/. Відповідно до умов договору позики позивач передав позичальникові [PERSON] кошти в сумі 23500 грн., які позичальник зобовязався повертати щомісячно рівними частинами до певного строку, а саме, до 11 серпня 2017 року. Позичені кошти відповідач не повернув позивачу у визначений строк. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так,\~позивачем надано\~достатні та\~належні докази\~на підтвердження\~порушення відповідачем\~умов договору\~позики та\~існування заборгованості,\~зазначеної в\~позовній заяві,\~а відповідачем не спростовано позовних вимог позивача про наявність боргу та не оспорено його розмір. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 23500 грн. 00 коп., які були надані йому у позику. Крім цього, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 704, 80 грн. ( 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), які підлягали сплаті при подачі даного позову до суду та документально підтверджені.

Outcome: approved