Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі позивач або банк) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором , мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору кредиту №425\\73-САФ03.16-2 від 27 грудня 2007 року [PERSON] як позичальник отримав кредит в сумі 97 855 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на строк до грудня 2014 року на придбання транспортного засобу. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачував відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 392 906 грн. 78 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і станом на 25 вересня 2015 року складає: заборгованість за кредитом 88 431грн. 47 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 131 232 грн. 06 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязання за кредитом за кожен випадок 41 209 грн. 07коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність сплати відсотків за кожен випадок 45 951 грн. 78 коп.; інфляційні витрати за кредитом 40 678 грн. 48 коп. та інфляційні витрати за відсотками 45 393 грн. 93 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, в заяві до суду на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та просить суд розглянути позов за відсутності представника позивача. Згідно довідки наданої в судове засідання розмір заборгованості за кредитним договором не зменшився, представник позивача наполягає на стягненні саме вказаної суми. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації його проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання , несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного договору кредиту №425/73-САФ03.16-2 від 27 грудня 2007 року [PERSON] як позичальник отримав кредит в сумі 97 855 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на строк до грудня 2014 року на придбання транспортного засобу. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачував відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 392 906 грн. 78 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і станом на 25 вересня 2015 року складає: заборгованість за кредитом 88 431грн. 47 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 131 232 грн. 06 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязання за кредитом за кожен випадок 41 209 грн. 07коп.; заборгованість по пені за несвоєчасність сплати відсотків за кожен випадок 45 951 грн. 78 коп.; інфляційні витрати за кредитом 40 678 грн. 48 коп. та інфляційні витрати за відсотками 45 393 грн. 93 коп. Судом встановлено, що звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. За викладених обставин, виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, а також

Outcome: approved