Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на їх утримання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Дана сім`я з 21.07.2014 року перебувала на обліку в службі у справах дітей Борзнянської РДА, після утворення в процесі децентралізації влади Плисківської ОТГ - в службі у справах дітей виконавчого комітету Плисківської сільської ради (далі - Службі) як така, що потрапила в складні життєві обставини, у зв`язку з ухилянням батьків від виконання своїх обов`язків. До служби неодноразово зверталась дирекція КЗ «Комарівська гімназія» з проханням повідомити, чи доцільне перебування дітей [PERSON] та [PERSON] вдома на канікулах. Такі звернення надходять з 12.03.2020 року. Відповідач - [PERSON] проживає у [ADDRESS] у будинку батьків разом з двома повнолітніми братами. Всі члени родини офіційно ніде не працюють, ніяких видів допомог не отримують, живуть за рахунок пенсії по втраті годувальника на дітей, яку отримує відповідач, оскільки батько дітей [PERSON] помер [INFO] . Брати відповідача іноді отримують дохід від періодичної допомоги сусідам по господарству. [PERSON] з членами сім`ї обробляють невеличку присадибну земельну ділянку, господарства не тримають. Діти знаходяться в закладі інституційного догляду КЗ «Комарівська гімназія» з 26.02.2015 року. Під час карантину та на канікули (літні, осінні, зимові, весняні) мати не забирала їх додому. На звернення дирекції КЗ «Комарівська гімназія» Службою були зроблені рейди-перевірки, які оформлені актами, і надіслані листи про неналежні умови для перебування дітей на канікулах вдома. Відповідач дуже рідко відвідує дітей в закладі, їх вихованням не займається, навчанням не цікавиться, посилок, грошових переказів не надсилає, на канікули додому не забирає. З [PERSON] неодноразово проводилися бесіди щодо підвищення рівня її батьківського потенціалу, проводилися соціально-психологічні бесіди щодо помилок, які нею допускаються у вихованні дітей, проте позитивних змін не відбулося. Відповідач не вміє планувати сімейний бюджет, раціонально використовувати кошти, нерідко використовує їх не за призначенням. Вона взагалі не виконує батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей до досягнення ними повноліття і не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Згідно характеристики [PERSON] , учениці 8 класу КЗ «Комарівська гімназія», вона перебуває в даному навчальному закладі з 26.02.2015 року, має позитивне ставлення до навчання, здібна, проте навчається не в повну міру своїх можливостей, на уроках активна, до уроків готується систематично, має схильність до вивчення гуманітарних наук, сумлінно виконує доручені завдання, адекватно реагує на зауваження вчителя, поважає старших, самостійна, має дружні відносини з колективом, відвідує хореографічний гурток. Мати, [PERSON] , протягом 2020-2021 навчального року двічі відвідувала [PERSON] , кілька разів телефонувала, посилок, листів, грошових переказів не надсилала. З початком карантину (з 12.03.2020 року) дітей на канікули, вихідні, святкові дні не забирала. Згідно характеристики [PERSON] , учня 7 класу КЗ «Комарівська гімназія», він перебуває в даному навчальному закладі з 26.02.2015 року, має навчальні досягнення середнього рівня, виявляє нейтральне ставлення до навчання, роботу виконує під безпосереднім керівництвом, важко сприймає точні науки, на уроках неуважний, домашні завдання виконує частково, дбайливо ставиться до виконання громадських завдань, приймає участь в спортивному житті гімназії, скромний, врівноважений, має багато друзів серед однокласників, відвідує гуртки «Футбол» та хореографічний. Мати, [PERSON] , протягом 2020-2021 навчального року двічі відвідувала [PERSON] , кілька разів телефонувала, посилок, листів, грошових переказів не надсилала. З початком карантину (з 12.03.2020 року) дітей на канікули, вихідні, святкові дні не забирала. Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що [PERSON] не піклується про дітей, не виконує передбачених законом батьківських обов`язків. Вважають, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дочки [PERSON] та сина [PERSON] буде відповідати інтересам дітей. [PERSON] взагалі не цікаві діти, вона їх не відвідує. Відповідач жодного раз не звернулася до сільради за допомогою, в тому числі для налагодження відносин з дітьми. З відповідачкою неодноразово проводилися бесіди з приводу того, що вона має змінити своє відношення до дітей, бути мамою для них, але все марно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить не позбавляти її батьківських прав, однак не заперечила проти зазначеного у позові. Зазначила, що дійсно, викладене у позові та у додатках до позову є правдою. Додатково зазначила, що іноді користується грошима, які отримує на дітей, оскільки їй якось необхідно жити. У подальшому відмовилася надавати пояснення та відповідати на запитання суду. Окремо суд звертає увагу на поведінку відповідача під час судового засідання, яка була апатичною, явно без бажання боротися за дітей, без наведення відповідних спростувань на позовні вимоги. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, і тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , їх батьком є [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2009 року помер [INFO] . Мати дітей [PERSON] (відповідач по справі) зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом зі своїми двома повнолітніми братами. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації № 49 від 21 липня 2014 року, малолітніх [PERSON] та [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно копій акту про невідвідування № 270 від 01.07.2021 року та характеристик дітей КЗ «Комарівська гімназія» № 245 та № 244 від 07.06.2021р., [PERSON] буде навчатися в 9 класі, а [PERSON] - у 8 класі даного навчального закладу. Відповідно до копій актів обстеження умов проживання від 15.12.2020 року, 17.03.2021 року та 12.05.2021 року, в будинку проживання [PERSON] не завжди тепло, брудно, він потребує косметичного ремонту. [PERSON] здійснює догляд за хворою матір`ю, діти перебувають в КЗ «Комарівська гімназія», для їх повернення додому не вбачається можливості, оскільки їм потрібні окремі ліжка, необхідна кількість продуктів харчування, чистота та затишок, чого немає в будинку проживання відповідача. Як вбачається з копії листа ССД Плисківської сільської ради директору КЗ «Комарівська гімназія» № 59 від 26.05.2021 року, служба вважає недоцільним перебування вдома на літніх канікулах [PERSON] та [PERSON] , оскільки там несприятливі для цього умови. Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. 23 липня 2021 року Службою видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з невиконанням нею своїх батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] , яка працює фахівцем із соціальної роботи ЦНСП Плисківської сільської ради, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, про дітей не піклується, матеріально не забезпечує. Діти її взагалі не цікавлять, їх не відвідує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що родину [PERSON] знає, бо є сусідкою цієї родини, а також іноді доглядає за дітьми [PERSON] , бо їх любить. Вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо її дітей, оскільки останні їй не потрібні, догляду вона за ними не здійснює. Сама свідок є хрещеною цих дітей, але не офіційно. Мати на дні народження до дітей не приходить, фінансово їх не утримує. Верховний Суд неодноразово зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Поряд з цим, ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. На виконання положень ч.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самих дітей [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що вони навчаються в Комарівській гімназії, постійно там проживають, починаючи з 2015 року. Протягом цього часу мати приходить до них нечасто, на вихідні та канікулярні дні додому не забирає, гостинців не передає. Їм не телефонує. Необхідно відмітити, що діти переживають цю ситуацію, перебувають в пригніченому стані, надаючи пояснення, плачуть. Видно, що останні люблять свою матір, хочуть бути з нею, однак мати для цього нічого не робить. Суд звернув також увагу на те, що, коли діти зайшли до зали судового засідання, останні навіть не дивилися на матір, пройшли мимо неї, не привіталися, не висловили жодних почуттів, притаманних батькам та дітям, та сіли не біля матері, а в іншій частині залу, поруч із представниками позивача та третьої особи. При цьому, сама відповідач взагалі нічого не зробила зі свого боку, не проявила уваги дітям навіть у судовому засіданні, не привіталася з ними, не запитала, як у них справи, та взагалі не спілкувалася з ними, не проявила жодних почуттів до дітей. На пропозицію суду щодо оголошення перерви для спілкування із дітьми або про таке спілкування прямо в судовому засіданні, на надання часу для з`ясування про справи дітей, їх стан та таке інше відповідачка просто мовчала, дивилася у підлогу та не реагувала. У постанові Верховного Суду № 686/16892/20 від 29 липня 2021 року зазначено, думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , їх виховання, майже не відвідує їх, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Вищезазначені обставини вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та така поведінка є умисною та винною. Визначаючи найкращі інтереси дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, та чи є ця сім`я придатною та благополучною, суд враховує, що у найкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є їх перебування в КЗ «Комарівська гімназія»; залишення дітей з матір`ю не є благополучним, оскільки вона не працює, негативно впливає на психоемоційний стан дітей, байдуже відноситься до своїх дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому, має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми, та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, за змістом вимог ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у ці справі суд вважає за необхідне обговорити таке. Як зазначено у правовій позиції ЄСПЛ у справі «TKHELIDZE проти Грузії», заява № 33056/17, відсутність негайного реагування органів влади при виникненні підозр щодо домашнього насильства порушує конвенцію. ЄСПЛ наголосив, що за відповідних обставин влада зобов`язана вживати превентивних оперативних заходів для захисту особи, життю якої загрожує злочинні дії іншої особи. Жертви домашнього насильства, які потрапляють до категорії вразливих осіб, мають право на державний захист. Коли виникають будь-які підозри щодо домашнього насильства чи насильства щодо жінок, від органів влади вимагається негайне реагування та подальша особлива ретельність для вирішення конкретного характеру насильства в ході провадження. У цій справі [PERSON] зазначила, що вона проживає разом із двома повнолітніми братами - [PERSON] та [PERSON] , які ніде не працюють, живуть, в тому числі, за рахунок грошей, які вона отримує на дітей. Вказані брати її ображають, вчиняють щодо неї домашнє насильство у різних формах, в тому числі застосовуючи фізичне насильство. Вказане відбувається систематично. В судовому засіданні дані обставини підтвердили свідок, представник позивача та заінтересованої особи. Додатково зазначили, що через агресивність вказаних братів виникла, в тому числі, й небезпека для дітей. Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне відреагувати на вказане повідомлення, для чого необхідно з даного приводу провести комплексну перевірку працівниками ОВС із залученням представників сільської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved