Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач 08.08.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 07.05.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Вона також потребує матеріальної допомоги відповідача, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач працює на ПАТ «НЗФ». Зазначила, що відповідач має неповнолітню дитину від першого шлюбу, на яку сплачує аліменти. Вказала, що нею було витрачено 400,00 грн. на правову допомогу. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.18). Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує (а.с.24). Вказав, що сплачує аліменти на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2010 року на утримання сина - [PERSON], 2002 року народження на користь його матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини. Місце проживання [PERSON] йому не відоме. Окрім того, надав довідку про заборгованість по аліментам від 26.07.2016 року № 1594 (а.с.25). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 79,80,84 СК України підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 07.05.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дитина проживає з позивачем (а.с.8,9), перебуває на її утриманні. Відповідач працює горновим в ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою № 1873 від 28.09.2016 року (а.с.23). Його середній заробіток складає 6390,73 грн. Позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача. Однак відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, проте згідно поданої до суду заяви не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 1/3 частини (а.с.24). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги відповідача, а останній спроможній надавати їй матеріальну допомогу. Але суд вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач є завищеним, виходячи з наступного. Як вбачається з довідки № 1873 від 28.09.2016 року (а.с.23), з відповідача на користь [PERSON] з 01.06.2016 року здійснюються щомісячні виплати за виконавчим документом у розмірі 25 % від його заробітної плати. Викладене також підтверджується довідкою Нікопольського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.07.2016 року № 1594 (а.с.25). Як вбачається з вказаної довідки, заборгованість відповідача за виконавчим листом № 2-2510, виданим 01.02.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 01.08.2016 року відсутня. Як вбачається зі змісту позовної заяви, у провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON]. Враховуючи викладене, беручі до уваги матеріальне становище сторін, обставини справи, те, що з відповідача проводяться стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], за виконавчим листом № 2-2510, що у провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, що відповідає положенням ст.80 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь витрат за правову допомогу в розмірі 400 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до п.2 ч.3.ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У матеріалах справи наявний Договір № 07/14-16 про надання адвокатської правової допомоги від 14.07.2016 року, укладений між позивачем та адвокатом Онищенко С.В., у якому не зазначено вартість наданої позивачу правової допомоги (а.с.10,11). Позивачем, всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.88 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial