Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач 08.08.2013 року звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини. Навесні 2006 року вони отримала квартиру [ADDRESS], в якій мешкає по теперішній час. Вказана квартира була отримана нею в нежитловому стані, була зруйнована. Наймодавець, відповідач у справі, не виконував свої обов»язки з ремонту та утриманню житла. Через що вона була вимушена за власні кошти зробити ремонт в даній квартирі. На цьому наполягав й відповідач. Витрати згідно з кошторисом складають 1422 грн. Відповідач зобов»язався включити суму ремонту в рахунок квартирної плати. Однак до теперішнього часу відповідач цього не зробив. Вона регулярно сплачує квартирну плату, однак через не включення вартості ремонту квартири в рахунок квартирної плати, вона має борг в розмірі 1285,10 грн. Крім того їй завдана й моральна шкода, яка полягає в тому, що вона як особа, яка має борг за житлово-комунальні послуги, протягом 7 років не може викликати слюсаря, сантехніка, звернутися до відповідача за вирішенням побутових потреб. Завдану моральну шкоду вона оцінює в 10000 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь вартість ремонту квартири в розмірі 1422 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві, просила позов задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Представник відповідача, за довіреністю Субботін О.І., в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивачка дійсно робила ремонт в квартирі [ADDRESS], компенсацію вартості якого відповідачем сплачено не було. Однак на теперішній час строк звернення до суду з вказаною вимогою сплинув. Позивачка знала про своє порушене право ще з 2006 року, будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду нею заявлено не було. Просив застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно із ст. 176 ЖК Української РСР наймодавець зобов'язаний своєчасно провадити ремонт жилих будинків, забезпечувати безперебійну роботу інженерного обладнання будинків і жилих приміщень, належне утримання під'їздів, інших місць загального користування будинків і придомової території. Такі ж обов'язки покладаються на житлово-будівельні кооперативи. Капітальний ремонт жилих будинків, технічне обслуговування їх інженерного обладнання, а також поточний ремонт жилих приміщень, що його зобов'язаний провадити наймодавець (житлово-будівельний кооператив), здійснюються відповідно до правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території, правил і норм технічної експлуатації житлового фонду. Невиконання наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) обов'язків по ремонту жилого приміщення у випадках, викликаних невідкладною необхідністю, дає наймачеві жилого приміщення (члену житлово-будівельного кооперативу) право провести ремонт і стягнути з наймодавця (житлово-будівельного кооперативу) вартість ремонту або зарахувати її в рахунок квартирної плати (внесків на експлуатацію і ремонт будинку кооперативу). Згідно із Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (далі - Правила), капітальний ремонт будинку - комплекс ремонтно-будівельних робіт, пов'язаних з відновленням або поліпшенням експлуатаційних показників будинку, із заміною або відновленням несучих або огороджувальних конструкцій, інженерного обладнання та обладнання протипожежного захисту без зміни будівельних габаритів об'єкта та його техніко-економічних показників. Як встановлено в судовому засіданні позивач є наймачем квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована та фактично проживає й в теперішній час (а.с.3). Вказаний будинок прийнятий у комунальну власність територіальної громади м.Світлодаська та переданий на баланс КП «Веста». Вказані обставини були визнані сторонами. Згідно з актом обстеження квартири [ADDRESS] від 16.03.2006 року, комісія, в склад якої входив є представник КП «Веста» та який був затверджений начальником ЖКУ, дійшла висновку про необхідність виконання ремонту, через те, що були виявлені: просідання основи підлоги, зруйнована штукатурка стелі, трубопроводи холодного та гарячого водопостачання значно пошкоджені корозією, відсутні міжкімнатні двері, відсутні електровиключателі та розетки (а.с.35). На підставі вказаного акту обстеження 16.03.2006 року був складений дефектний акт (а.с.34). Відповідно до локального кошторису на ремонт квартири [ADDRESS] вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 1422 грн. (а.с.4-7). Позивачем було проведено ремонт квартири відповідно до вказаного кошторису. Такі дії проводились позивачем з відома та за погодженням з відповідачем, про що свідчать заява від 13.03.2006 року (а.с.32), заява [PERSON] від 21.11.2006 року про виплату їй грошової суми за ремонт квартири відповідно до кошторису з резолюцією до бухгалтерії (а.с.33), а також відповідь Світлодарської міської ради від 17.03.2006 року, згідно з якої перерахунок за квартирну плату мав бути виконаним в рахунок коштів, витрачених [PERSON] на ремонт квартири відповідно до кошторису (а.с.36). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що квартира позивача потребувала ремонту, й який був викликаний невідкладною необхідністю, наймодавець такі обов»язки не виконав, при цьому позивач, виконуючи роботи з ремонту, діяв з відома та за погодженням з відповідачем, що відповідає вимогам ч.3 ст.176 ЖК України, та дає позивачу право на стягнення з наймодавця вартості ремонту. Разом з тим, позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності. Так, згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України, передбаченого, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] про порушення її права було відомо ще в листопаді 2006 року, про що свідчить її заява, що була адресована на ім»я директора КП «Веста» про виплату їй грошової суми, що вона витратила на проведення ремонту в квартирі [ADDRESS] або проведення взаємозаліку вказаних витрат в рахунок сплати нею житлово-комунальних послуг, відповідно до якої відповідачем не були здійсненні такі дії. Вказані обставини позивачка підтвердила й в судовому засідання. Проте до суду із зазначеним позовом позивачка звернулась лише в серпні 2013 року Таким чином, розглядаючи спір, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що з моменту виникнення права на звернення за захистом порушеного права (листопад 2006 року) пройшов значний термін, який значно перевищує, більше ніж в два рази, строк, встановлений ст. 257 ЦК України. Причини же пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем, а саме: її неодноразові звернення як до відповідача так й до органу місцевого самоврядування з вимогою виплатити грошові кошти, були вчинені позивачкою також в 2006 році. Доказів на підтвердження будь-яких інших звернень позивачем надано не було. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, які б відповідно до вимог ч.1ст.264 ЦК України перервали перебіг строку позовної давності, також не надано. Враховуючи, що підстави для поновлення пропущеного строку відсутні і позивач не надав доказів про те, що строк на звернення було пропущено з поважних причин, суд не знаходить можливим поновити пропущений строк, через що вважає необхідним відмовити у задоволенні позову саме у зв'язку з пропуском строку звернення з позовною заявою про стягнення вартості ремонту квартири та відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.ст. 61, 176 ЖК України, ст.ст.257, 261, 266, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed