Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство Верус в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство Верус у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк суму заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110149 у розмірі 180\~408,43 грн.; стягнути солідарно з ТОВ УФА Верус в особі ТОВ УФА Верус у Комінтернівському районі та [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк 200,00 грн.; стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 2786,90 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № DN81AR03110149 від 24.09.2007 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 77023,12 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Зобовязання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 22.03.2011 року, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС, в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі міста Харкова. У відповідності з п. 4 договору поруки від 22.03.2011 року поручитель та боржник відповідають перед ПАТ КБ ПРИВАТБАНК як солідарні боржники. Взяті на себе зобовязання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON], вищевказані грошові кошти. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого. заборгованість складає 180\~608,43 грн., яка складається з наступного: 53216,39 заборгованість по процентам за користування кредитом; 10539,36 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 116852,68 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Загальна сума грошових зобовязань, що підлягає сплаті за кредитним договором загалом складає 180608,43 грн., та позивач просить стягнути з [PERSON], 200,00 грн. солідарно з [PERSON] та ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова та судові витрати. У судове засідання представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача ТОВ УФА Верус в особі філії в Комінтернівському районі м. Харкова до судового засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі. Зустрічнй позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача заперечував проти позову у повному обсязі. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до укладеного кредитного договору № DN81AR03110149 від 24.09.2007 року\~ [PERSON], 24.09.2007 року отримала кредит у розмірі 77023,12 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2014 року (а. с. 6-8). Загальна сума заборгованості за договором № DN81AR03110149 від 24.09.2007 року, з урахуванням реалізації автомобіля Daewoo Nexiа в рахунок погашення заборгованості складає 180608,43 грн. ( а. с. 61-64). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.12.2011 року стягнуто з ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] на користь ПАТ «Пнриват Банк» заборгованість за кредитом № DN81AR03110149 від 24.09.2007 в розмірі 117054,98 грн., яка складається з 57077,72 - заборгованість за кредитом% 31976,75 - заборгованість по процентам за користування кредитом: 7596,41 заборгованість по комісії за користування кредитом: 20409,34 заборгованість за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. (а.с. 65-67 Однак щодо розміру пені сума якої правильно обрахована позивачем з врахуванням умов Кредитного договору та в межах року, то з матеріалів справи вбачається, що її розмір значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. В гривневому еквіваленті на час проведення розрахунку заборгованість по кредиту відповідає 57072,75 грн.( за рішенням Московського районного суду м. Харкова, яке перебуває на виконанні) , по відсотках 53216,39 грн.. водночас сума пені становить 116852,68 грн., що більше ніж в два рази перевищує суму заборгованості по тілу кредиту. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне розяснення міститься у п. 27 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року. Таким чином, суд встановлю, що розмір нарахованої пені є неспіврозмірною до суми основного боргу, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір пені до суми, що відповідає сумі заборгованості по кредиту що складає 57000,00 грн. Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків. В забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова укладено договір поруки від 22.03.2011 року, відповідно до якого ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова та [PERSON] відповідають перед Банком як солідарні боржники (а. с. 13). Згідно ч. 2\~ ст. 1050 ЦК України\~ якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань належним чином не виконала, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення з неї\~ боргу обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. В частині позовних вимог до ТОВ Верус суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2\~ ст. 553 ЦК України\~ порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Зі змісту договору поруки укладеного 22 березня 2011 року між ПАТ КБ Приватбанк та Філією ТОВ Українське фінансове агентство Верус розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку № 1 до договору поруки, а саме 200 грн. (а. с. 13). Отже, [PERSON], 24.09.2007 року отримала кредит у розмірі 77023,12 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2014 року, але суму кредиту, передбаченого договором не повернула та не сплатила відсотки у встановлений договором строк. ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова, як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають частковому задоволенню так як відповідачі, покладені на них зобовязання вказаними договорами не виконують, що повністю знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова про визнання недійсним кредитного договору, суд зазначає наступне. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з кредитного договору № DN81AR03110149 від 24.09.2007 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п 3.2,3.4 розділу 3 Правил, визнані обовязковими. Також Банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не є зрозумілим для споживача. Відповідно до положень ч.1 ст. 598 ЦК України зобов»язанням є правовідношення в якому сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші,тощо) або утриматись від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів чи інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України) Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, , належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до укладеного кредитного договору № DN81AR03110149 від 24.09.2007 року\~ [PERSON], 24.09.2007 року отримала кредит у розмірі 77023,12 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов»язана погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у п. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку „ навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення | правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Так [PERSON] посилається на те, що Під час укладання договору банк не надав вичерпну інформацію про умови кредитування та вартість кредиту. Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ПАТ КБ «Приват Банк» при укладенні кредитного договору з [PERSON] здійснював нечесну підприємницьку практику та використовуючи необізнаність позивача у питаннях фінансових послуг ввів його в оману щодо істотних умов кредитування. З огляду на наведене позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору, задоволенню не підлягають Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до\~ ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial