Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач 07 грудня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1977 року. За час спільного життя з відповідачем 10.12.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. було придбано нежитлове приміщення, будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказане нежитлове приміщення було придбано за спільні грошові кошти подружжя, які були отримані в результаті тривалої праці та продажу інших об'єктів нерухомості. Зі згоди позивача номінальним власником у договорі був зазначений відповідач, нотаріусом було роз'яснено, що вказаний об'єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя. Останнім часом між сторонами виникають сварки, відповідач склав заповіт, чим порушив права позивачки та право спільної сумісної власності подружжя на спільне майно. Позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке складається з: будівлі літ. А-2, підвал під літ.А-2, ганків літ. а,а1, приямки літ. а2, а3, загальною площею 652,1 кв.м., будівлі літ.Ж-1, загальною площею 82,9 кв.м., підвалу В. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо задоволення позову. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1977 року (а.с.9). Встановлено, що у період сумісного подружнього життя сторонами за спільні кошти згідно договору купівлі-продажу № 128/А, посвідченого 10 грудня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. було придбано нежитлове приміщення, будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за [PERSON] (а.с.10-12). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що за позивачкою має бути визнано право власності на 1/2 частину спільно нажитого з відповідачем під час шлюбу майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 2500 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved