Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь банку заборгованість по Кредитному договору № 034-2008-081 від 29.01.2008 року в сумі 54 922.44 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку, 711 245.59 гривень. Позов мотивує тим, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 29.01.2008 року було укладено кредитний договір № 34-2008-081 на загальну суму 100 000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 10.01.2038 року та процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом. Станом на 03.10.2014 року заборгованість [PERSON] по даному кредитному договору становить 54 922.44 доларів США, що еквівалентно 711 245.59 гривень, в тому числі: заборгованість по відсотках - 46 561.42 доларів США, що еквівалентно 602 970.44 гривень; заборгованість по підвищених відсотках - 8 361,02 доларів США, що еквівалентно 108 275.14 гривень. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов?язань [PERSON] за договором, було укладено між банком та [PERSON] договір поруки №034-2008-081-Р/1 від 29.01.2008 року, за умовами якого останній зобов?язався перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов?язань, що виникли за кредитним договором в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов?язань [PERSON] за договором, було укладено між банком та [PERSON] договір поруки №034-2008-081-Р/1 від 29.01.2008 року, за умовами якого остання зобов?язується перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов?язань, що виникли за кредитним договором, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Представник позивача в судове засідання не з'явився, попередньо подавши суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав та заперечив щодо їх задоволення. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що банк безпідставно звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки банком в односторонньому порядку було змінено відсоткову ставку за користування кредитом в сторону збільшення, що є наслідком припинення дії договору поруки. Вказує на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2010 року у цивільній справі № 2-3144/10 з відповідачів стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 034-2008-084 від 29.01.2008 року у розмірі 109 715,62 дол. США, яка утворилась станом на 09.06.2010 року. При розгляді вказаної справи судом встановлено, що розмір відсоткової ставки по даному договору, за користування кредитом складає 13.45% річних. Також зазначив, що розрахунком заборгованості, який міститься в справі №2-3144/10, підтверджується, що з 15.07.2008 року розмір відсоткової ставки згідно кредитного договору було змінено з 12.45% річних до 13.45% річних, а розмір відсоткової ставки за підвищеними відсотками змінено з 37.35% до 40.35% річних. Таким чином, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено збільшений розмір відсоткової ставки за кредитним договором, вважає, що договір поруки укладений між банком та [PERSON] є припиненим у зв'язку зі зміною банком зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його (поручителя) відповідальності. У запереченнях також послався на правову позицію Верховного суду України у справі №6-134цс12, де вказано, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не є необхідним. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 29.01.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] укладено кредитний договір № 004-13003-231211, згідно умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит на суму 100 000.00 дол. США з терміном повернення кредиту до 10.01.2038 року, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений строк (або термін його погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37.35 % річних. Кредитним договором передбачено погашення кредиту щомісячними платежами у сумах та в строки, передбачені графіком погашення кредиту. (а.с.18 - 21). У той же день, тобто 29 січня 2008 року, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальником, що випливає з вказаного вище кредитного договору, між [PERSON], як поручителем, та Банком, як кредитором, укладено договір поруки № 034-2008/-081-Р/1, згідно якого [PERSON] зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором (а.с.22 - 24). Також, 29 січня 2008 року з метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальником, що випливає з вказаного вище кредитного договору, між [PERSON], як поручителем, та Банком, як кредитором, укладено договір поруки № № 034-2008/-081-Р згідно якого [PERSON] зобов'язалась перед Банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором (а.с.25 - 27). Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 54 922.44 доларів США, що еквівалентно 711 245.59 гривень, в тому числі, заборгованість по відсотках - 46 561.42 доларів США, що еквівалентно 602 970.44 гривень; заборгованість по підвищених відсотках - 8 361,02 доларів США, що еквівалентно 108 275.14 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належно не виконав умов укладеного кредитного договору та графіку погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2010 року у цивільній справі № 2-3144/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 034-2008-084 від 29.01.2008 року у розмірі 109 715,62 дол. США, яка утворилась станом на 09.06.2010 року. При розгляді зазначеної справи судом встановлено, що Кредитним договором передбачено надання Банком позичальнику грошових коштів (кредиту) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п. 1.1. п. 1 кредитного договору): сума кредиту - 100 000 доларів США, валюта кредиту - долар США, дата погашення кредиту - 10 січня 2038 року, процентна ставка 13,45 % річних. Суми несплаченого кредиту, відсотків, пені підтверджуються відповідними розрахунками. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який виконано станом на 09.06.2010 року, що міститься у справі №2-3144/10, вбачається, що відсоткова ставка згідно договору становить 12.45% річних; відсоткова ставка з 15.07.2008 року становить 13.45% річних. Також з 15.07.2008 року змінено розмір відсоткової ставки за підвищеними відсотками з 37.35% до 40.35% річних. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення виконання зобов'язання боржником. На підставі ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Так як поручителі перебувають з кредитором у самостійних договірних відносинах, вони несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо, зокрема, лише від поручителів, які солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. (Постанова Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-84 цс11). Згідно п. 2.1. договору поруки № 034-2008-08-Р/1 від 29.01.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON], кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування Поручителем змін до основного та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Договір поруки № 034-2008-08-Р від 29.01.2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON], містить таку ж умову. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2010 року у цивільній справі № 2-3144/10 та матеріалами справи підтверджується, що з 18.07.2008 року розмір відсоткової ставки за кредитним договором № 034-2008-084 від 29.01.2008 року було змінено, шляхом її збільшення. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним. При цьому внесення змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема, збільшення процентної ставки без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є підставою для визнання поруки такою, що припинена (Постанова ВСУ від 21 листопада 2012 року № 6-134цс12). Суд критично оцінює доводи позивача, при уточненні позовних вимог, про допущення описки при зазначенні в позовній заяві та розрахунку розміру відсоткової ставки, оскільки такі спростовуються рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.11.2010 року у цивільній справі № 2-3144/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. При розгляді вказаної справи судом встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 34-2008-081 від 29.01.2008 року, розмір відсоткової ставки по даному договору, за користування кредитом складає 13.45% річних. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який виконано станом на 09.06.2010 року, що міститься у справі №2-3144/10, зокрема вбачається, що з 15.07.2008 року відсоткова ставка згідно договору становить 13.45% річних, а розмір відсоткової ставки за підвищеними відсотками становить 40.35% річних, що свідчить про їх збільшення. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пунктом 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказів про тримання Банком згоди поручителів на зміну умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителів, позивачем не надано, судом під час розгляду справи таких доказів також не здобуто. Відтак, суд вважає, що договір поруки № 034-2008-08-Р/1 від 29.01.2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON], та договір поруки № 034-2008-08-Р від 29.01.2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON], слід вважати припиненими, а тому, заявлений позов в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає. Разом з тим, як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 10.01.2038 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору (додаток №2 до кредитного договору), погашення кредитної заборгованості, проценти за користування кредитом та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено матеріалами справи (розрахунок заборгованості станом на 03.10.2014 року), відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з 10.08.2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 02.04.2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 р. №6-116цс13) Під час розгляду справи представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, однак, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про безпідставність такого. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи зокрема те, що умовами кредитного договору передбачене зобов'язання позичальника щодо сплати заборгованості за кредитом, в тому числі, проценти за користування ним, у строки та в розмірі, як це було визначено кредитним договором, суд прийшов до переконання, що з відповідача [PERSON] слід стягнути нараховану заборгованість. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: partial