Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.02.2014 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ФОП [PERSON] укладено рамкову угоду № FW1602.524, Банк» згідно з п.2.1. якої, кредитор на підставі угоди зобовязується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитними договорами. Видача кредиту на підставі кредитної угоди здійснювалась шляхом укладення договору про надання траншу № 1602.44030/FW1602.524 від 11.02.2014р., який є невідємною частиною кредитної угоди та не має самостійного значення. В забезпечення виконання зазначених кредитних зобовязань ФОП [PERSON], між [PERSON] та позивачем укладено договір іпотеки № 316159-ІД1 від 11.02.2014р., відповідно до якого предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: житловий будинок, з гаражем літ. П-2, загальною площею 331,6 кв.м., житлова площа 68,9 кв.м., реєстраційний номер 279934723101, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 23, та земельна ділянка, загальною площею 0,0343 га, кадастровий номер 2310100000:01:003:0275, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 23. [PERSON] порушила умови кредитної угоди та укладеного на її виконання договору про надання траншу, не забезпечила своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворився борг перед позивачем з тривалою затримкою в погашенні у сумі 3\~341\~322,23 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд, звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу на прилюдний торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 3 347 738,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглядати справу без її участі та посилаючись на обставини, викладені у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень не надала. Третя сторона в судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень не надала. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.02.2014р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ФОП [PERSON] укладено рамкову угоду № FW1602.524. Договором про надання траншу № 1602.44030/FW1602.524 від 11.02.2014р. укладеного між ФОП [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк» встановлено, що кредитор на підставі на умовах рамкової угоди № FW1602.524 від 11.02.2014 р., а також цього договору зобовязується надати позичальнику кредит, а позичальник зобовязується належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобовязань та виконання усіх інших зобовязань, передбачених рамковою угодою та цим договором. 11.02.2014 року в якості забезпечення кредитних зобовязань [PERSON], між [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстровим № 1351, відповідно до умов якого, іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку на умовах визначених договором, нерухоме майно, а саме: житловий будинок, з гаражем літ. П-2, загальною площею 331,6 кв.м., житлова площа 68,9 кв.м., реєстраційний номер 279934723101, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 23, заставна вартість 1\~807\~600,00 грн., та земельна ділянка, загальною площею 0,0343 га, кадастровий номер 2310100000:01:003:0275, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 23, заставна вартість 337\~360,00 грн. (п. 2.1, п. 2.2.1 договору). У порушення умов договорів [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 07.11.2016 р., заборгованість складає 3\~341\~322,23 грн., з них: капітал 1\~699\~131,74 грн.; проценти 67\~369,99 грн.; проценти за неправомірне користування кредитом 285\~947,95 грн.; пеня 1\~288\~872,55грн. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує позивачу проценти. Згідно з п. 12.2 рамкової угоди № FW1602.524 від 11.02.2014р. , до увсіх вимог, що випливають з угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. На адресу [PERSON] направлялись вимоги про усунення порушень кредитних зобовязань та про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання даної вимоги, що підтверджується листами № 1-2/16/2105/2 від 14.06.2016р., № 1-2/16/2105/1 від 14.06.2016р. Цивільним кодексом України, а саме ст. 629 ЦК, встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до положень ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, які поніс Іпотекодержатель. Відповідно до п. 6.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення позичальником та/або іпотекодержателем умов кредитних договорів чи договору та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.6.7. Договору іпотеки, сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності порушень договору та/чи кредитних договорів, наявності, виду, розміру, строку тощо основних зобов'язань є письмова довідка іпотекодержателя. Судом було встановлено факт невиконання [PERSON] своїх кредитних зобовязань, а тому з урахуванням вищевказаних обставин справи та норм Закону, у суду є всі законні підстави звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні статті 39 цього Закону суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16 року. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Згідно зі звітом експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0343 га (з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)), яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 23 і є власністю [PERSON], від 10.10.2016 р. ідентифікатор за базою даних ФДМУ № 1369928_10102016_1608. На підставі проведених розрахунків оцінювач робить висновок що оціночна вартість земельної ділянки становить 177\~268,00 грн. Також, відповідно до звіту про оцінку майна від 10.10.2016р. ідентифікатор за базою даних ФДМУ № 13699538_10102016_1671, на підставі проведених розрахунків оцінювач робить висновок, що оціночна вартість земельних поліпшень (житловий будинок, з гаражем літ. П-2, загальною площею 331,6 кв.м., що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 23) становить 3\~170\~470,00грн. Отже, щодо визначення початкової ціни предмета іпотеки, то з урахуванням норм ч. 6 ст.38, ст. 39 Закону Ураїни «Про іпотеку» та правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові № 6-1239цс16 від 08 червня 2016року, №6-2284 цс16 від 01 березня 2017 року вона повинна бути визначена на рівні не нижчому ніж визначена субєктом оціночної діяльності станом на 10.10.2016 року на загальну суму 3\~347\~738,00 грн., яку й слід зазначити як початкову ціну предмета іпотеки при вирішенні звернення стягнення на нього у спосіб визначений позивачем та який відповідає Закону України «Про іпотеку» Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 50\~119,83 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved