Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

під час досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України потерпілий [PERSON] звернувся з цивільним позовом в кримінальному провадженні про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Під час підготовчого судового засідання з розгляду кримінального провадження [PERSON] уточнив цивільний позов в кримінальному провадженні, залучивши цивільного відповідача АТ «Страхова Група «ТАС». Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України зобовязано [PERSON] не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «[PERSON] компанія «ТАС» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальних збитків 5 543 грн. В іншій частині позовну заяву в частині відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року щодо [PERSON] скасовано в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову. Призначено у кримінальному провадженні новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства за позовом потерпілого [PERSON] Ухвалено свій вирок, яким призначено [PERSON] покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом, строком на 2 роки. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Справу, в частині цивільного позову повернуто до суду першої інстанції та 01 грудня 2016 року передано в провадження головуючого судді. Під час розгляду справи позивачем подано уточнений позов, у відповідності до якого позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 25110 гривень 30 копійок, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 190 000 тисяч гривень. Позов обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача позивачу завдано тілесні ушкодження у вигляді: сочетаної тупої травми голови, тулубу та лівої нижньої кінцівки; переломи лобної кістки, кісток носу, верхньої щелепи; забиття головного мозку 2-го ступеню; субарахноїдального крововиливу; розривів печінки, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі; відкритого перелому обох кісток (малогомілкова та великогомілкова) лівої гомілки; забитих ран на верхньому повіці правого ока, підборіддя, слизових оболонок губ, лівій гомілці; синці навколо очей; посттравматичної правосторонньої пневмонії з плевритом, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, що підтверджуються висновком експерта від 17 квітня 2012 року за № 247/4. В звязку отримання тілесних ушкоджень, позивач тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у Клінічній обласній лікарні ім. Мечникова м. Дніпропетровська. Перебуваючи в лікарні позивачу призначались ліки, які останній купував за власні кошти у відповідності до рецептів. Позивачем під час лікування затрачено 21 391 гривня 31 копійка. Також внаслідок ДТП були пошкодженні особисті речі позивача: куртка чорного кольору міхова вартістю 1500 гривень; брюки чорного кольору теплі - 400 гривень; чоботи міхові розміру - 560 гривень; светр червоного кольору - 460 гривень; гольф чорного кольору - 120 гривень; трикотажні штани чорного кольору - 100 гривень, телефон новий Samsung вартістю - 579 гривень. Загальна сума майнової шкоди складає - 3 719 гривень. Загальна сума матеріальної шкоди складає 25 110 гривень 30 копійок. Власником зазначеного транспортного засобу є [PERSON], який згідно довіреності від 18 жовтня 2011 року надав право користування автомобілем «FIAT DUCATO» тип «Фургон - В» реєстраційний номер АХ 5833ВН, громадянам [PERSON] та [PERSON] Гідаят - огли. [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність, згідно зі страховим полісом за № АВ/2365549 від 23 грудня 2011 року, термін дії якого з 24 грудня 2011 року по 23 грудня 2012 року. [PERSON]Г, у звязку із страховим випадком який стався 29 грудня 2011 року, своєчасно не повідомив АТ «[PERSON] компанія «ТАС» про ДТП. Позивач звернувся до Дніпропетровського відділення страхової компанії AT «[PERSON] компанія «ТАС» 19 листопада 2014 року із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповіді не отримав. Вказує, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди отримав моральну шкоду, яка проявилась у тому, що позивач був вимушений раптом опинитись на лікарняному ліжку, де тривалий час терпів біль від отриманих тілесних ушкоджень. У відповідності до довідки МСЕК № 005218 від 17 серпня 2012 року він став інвалідом другої групи. З січня 2012 року не мав можливості працювати. Після ДТП у нього і його сімї виникли фінансові труднощі, які були повязанні із лікуванням. Мати позивача - [PERSON], вимушена була закладати у ломбарді свої особисті речі для того щоб купити ліки, про що свідчать договори фінансового кредиту. Від вказаних подій позивач отримав нервовий стрес. В звязку з чим були порушенні його нормальні життєві звязки, через неможливість продовження активного громадського життя. Для відновлення і адаптації свого стану здоровя, йому доводилося прикладати значні морально - психологічні зусилля. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України зобовязано [PERSON] не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «[PERSON] компанія «ТАС» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальних збитків 5 543 грн. В іншій частині позовну заяву в частині відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року щодо [PERSON] скасовано в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову. Ухвалено свій вирок, яким призначено [PERSON] покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом, строком на 2 роки. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 29 грудня 2011 року приблизно о 18.30 годин [PERSON], керуючи автомобілем «Fiat Ducato», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався зі швидкістю 30-40 км/год. по автодорозі «Харків Сімферополь» зі сторони с. Піщанка Новомосковського району в напрямку м. Харків. В цей час на ділянці автодороги 199 км + 170 м. Кривенко Д.С. переходив проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням [PERSON] Водій [PERSON], виявивши, що пішохід [PERSON] вийшов на прохідну частину дороги та наближається до смуги руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «Fiat Ducato», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на пішохода. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сочетаної тупої травми голови, тулубу та лівої нижньої кінцівки; переломи лобної кістки, кісток носу, верхньої щелепи; забиття головного мозку 2-го ступеню; субарахноїдального крововиливу; розривів печінки, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі; відкритого перелому обох кісток (малогомілкова та великогомілкова) лівої гомілки; забитих ран на верхньому повіці правого ока, підборіддя, слизових оболонок губ, лівій гомілці; синці навколо очей; посттравматичної правосторонньої пневмонії з плевритом, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм [PERSON] вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзд перешкоди», що з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою. При цьому технічна можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді для водія автомобіля «Fiat Ducato», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] обумовлювалася дотримання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, та для нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому їх виконати. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, а суд, згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Ч.4 ст.61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин факт вчинення винних протиправних дій [PERSON] за обставин, що викладені судом вище, доказуванню не підлягає. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Водночас, за ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність, згідно зі страховим полісом за № АВ/2365549 від 23 грудня 2011 року, строк дії якого з 24 грудня 2011 року по 23 грудня 2012 року включно. Відповідно до полісу встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю в розмірі 100 000 грн., страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - в розмірі 50 000 грн., франшизу (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) - 0 грн. За ч.1 ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції, чинній на час заподіяння шкоди) визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст.23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Положеннями п.24.1, 24.3 ст.24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально. За ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2015 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначається, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Крім того, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. З урахуванням конкретних обставин справи (що підтверджується вироком суду в частині спричинення позивачу тілесних ушкоджень, довідками лікарських установ про перебування позивача на лікуванні) суд вважає доведеним, що неправомірними діями [PERSON] позивачу завдано матеріальну шкоду. При цьому, розмір заявленої позивачем до стягнення з АТ «[PERSON] ТАС» матеріальної шкоди, завданої здоров`ю позивача пов`язаний з розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів підтверджується наданими суду квитанціями, товарними чеками у співвідношенні з рецептами на лікування, діагнозами /а.с.11-23, 26, 29-45, 93-133/, загальна сума якої становить 21391,31 грн. Крім того, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідача-2 позивачу завдано матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням майна потерпілого: куртки вартістю 1500 гривень; брюк - 400 гривень; взуття - 560 гривень; светру - 460 гривень; гольфу - 120 гривень; трикотажних штанів - 100 гривень, телефону Samsung - 579 гривень. Загальна сума майнової шкоди складає - 3 719 гривень /а.с.28/. Внаслідок викладеного суд вважає, що з урахуванням наявності полісу ОСЦПВ №АВ/2365549, факту спричинення шкоди та обставин, поданих позивачем на підтвердження розміру шкоди, розміру шкоди доведеної позивачем та змісту прохальної частини позову, в якому позивач просить стягнути суму в розмірі 25110,30 грн., ст.11 ЦПК України, підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача-2 матеріальної шкоди на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача-2 та відповідача-1 матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За п.22.3 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача, суд враховує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав моральну шкоду, яка проявилась у тому, що останній з січня 2012 року був вимушений витрачати значний проміжок часу на лікування, тривалий час терпів біль від отриманих тілесних ушкоджень. У відповідності до довідки МСЕК № 005218 від 17 серпня 2012 року став інвалідом другої групи. Також суд враховує, що позивач зазнав змін у звичайному способі життя, набув фінансових труднощів, повязаних із лікуванням, отримав нервовий стрес, в звязку з чим були порушенні його нормальні життєві звязки, через неможливість продовження активного громадського життя. Для відновлення і адаптації свого стану здоровя, йому доводилося прикладати значні морально - психологічні зусилля. Приймаючи до уваги тривалість і глибину душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір спричиненої позивачу моральної шкоди суд оцінює у сумі 192550,00 грн. При цьому, п. 9.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача-2 суд керується положеннями ст.22 Закону та вважає за необхідне стягнути зі Страховика на користь позивача 2550,00 гривень моральної шкоди, що складає 5 відсотків від ліміту відповідальності, який діяв на момент укладення договору (п.9.4 ст.9 Закону) 51000 гривень, внаслідок чого позов підлягає задоволенню в цій частині частково та з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 2550,00 грн. моральної шкоди, з відповідача-1 стягненню на користь позивача 190000,00 грн. Питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», що діяв на момент подання позову суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial