Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Пенсійний фонд звернувся до суду із вище зазначеним позовом. Позивач посилається на те, що 12 квітня 1989 року [PERSON] призначено пенсію за вислугу років при стажі 25 років 01 місяць 03 дні. З 01 січня 1992 р. до стажу зараховано період навчання в Золочівському медичному училищі з 01 вересня 1961 р. до 27 лютого 1964 р. і загальний стаж склав 27 років 07 місяців. Згідно заяви [PERSON] від 19 лютого 2001 року до стажу роботи повторно зараховано період навчання в училищі в зв`язку з чим стаж склав 30 років 00 місяців 27днів. З 01 січня 2004 року пенсію [PERSON] перераховано відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15 січня 2020 року при розгляді звернення Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області щодо правильності нарахування пенсії [PERSON] виявлено рахункову помилку, що призвело до переплати пенсії за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р. в розмірі 4090,95 грн. Вказані грошові кошти є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому просить позов задовольнити. Представник Пенсійного фонду в Тернопільській області у судове засідання не з`явилася, проте суд вважає, що є достатньо доказів для слухання справи в його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак як видно із заяви поданої Пенсійному фонду заперечує проти стягнення зайво виплаченої пенсії. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 1989 року [PERSON] призначено пенсію за вислугу років при стажі 25 років 01 місяць 03 дні. З 01 січня 1992 р. до стажу зараховано період навчання в Золочівському медичному училищі з 01 вересня 1961 р. до 27 лютого 1964 р. і загальний стаж склав 27 років 07 місяців. Згідно заяви [PERSON] від 19 лютого 2001 року до стажу роботи повторно зараховано період навчання в училищі в зв`язку з чим стаж склав 30 років 00 місяців 27днів. З 01 січня 2004 року пенсію [PERSON] перераховано відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15 січня 2020 року при розгляді звернення Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області щодо правильності нарахування пенсії [PERSON] виявлено рахункову помилку, що призвело до переплати пенсії за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р. в розмірі 4090,95 грн. Як видно з повідомлення за №131/04-08 від 17 лютого 2020 року Пенсійний фонду звертався до відповідача з вимогою про відшкодування переплаченої пенсії за період період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р. в розмірі 4090,95 грн. Однак, в добровільному порядку вказана сума переплаченої пенсії нею не повернута. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Положеннями ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до вимог ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] вчинилав будь-які зловживання зі свого боку або подала Пенсійному фонду недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії. Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Крім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів пенсії у розмірі 4090,95 гривень як і не встановлено наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України, зазначена сума поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed