Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач 05.02.2018 року звернувся до суду із позовом та уточненим позовом до відповідачів про визнання права власності власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 1999 року, виданого Полтавською районною державною нотаріальною конторою, належав житловий будинок з надвірними побудовами по вул. Садовій, 19 в с. Судіївка Полтавського району на приватизованій земельній ділянці площею 0,32 га. для обслуговування жилого будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. В грудні 2008 року на підставі вказаного вище свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримав на своє імя два державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме : - державний акт ( Я3 № 166077 ) на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. по вул. Садовій, 19 в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 5324085001:01:001:0283; - державний акт ( Я3 № 166078 ) на право власності на земельну ділянку площею 0,07 га. по вул. Садовій в с. Судіївка Полтавського району для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5324085001:01:001:0284. 07 грудня 2015 року помер [PERSON]. За життя покійний склав заповіт, який 06 лютого 2008 року був посвідчений секретарем виконкому Суддівської сільської ради, відповідно до якого заповідав все належне йому майно сину [PERSON] та доньці [PERSON]. До смерті спадкодавця один із спадкоємців за заповітом - [PERSON] помер 06.11.2015 року. [PERSON] є сином померлого [PERSON] та онуком померлого [PERSON] 15.01.2016 року Полтавською районною нотаріальною конторою, була відкрита спадкова справа 6/2016 після померлого 07.12.2015 року [PERSON] за заявою про прийняття спадщини згідно закону ст. 1266 ЦК України [PERSON], за заявою згідно заповіту посвідченого 06.02.2008 року Судіївською сільською радою Полтавського району та з усіх підстав від дочки померлого [PERSON]. [PERSON] - онук померлого, відмовився від належної йому частки спадщини згідно заяви від 09.02.2016 року. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотконтори не надходило. Також, окрім переліченого вище нерухомого майна ( домоволодіння та дві приватизовані земельні ділянки ) до складу спадщини також входило рухоме майно - предмети домашнього вжитку, зокрема меблі, побутова техніка ( телевізор, холодильник ) загальною вартістю 25 000 грн., а також грошові готівкові заощадження в сумі 9 000 доларів США. Після прийняття спадщини між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленості про поділ спадкового майна, відповідно до якої нерухоме майно відходило йому, а відповідачу - все інше рухоме майно та грошові кошти. Після цього відповідачка вивезла належне їй рухоме майно та грошові кошти, однак, в порушення їх домовленості не відмовилася від свого права на спадкування нерухомого майна, яке за їх домовленістю мало належати йому. Станом на 2017 рік домоволодіння по вул. Садовій, 19 в с. Судіївка Полтавського району складається з : житлового будинку літ. «А-1» у складі кухні (1-1) площею 9,9 кв.м., кімнати (1-2) площею 8,5 кв.м., кімната (1-3) площею 19,3 кв.м., сіни І площею 7,1 кв.м., кладова II площею 2,4 кв.м., сіни III площею 7,6 кв.м. ( загальна площа по будинку становить 54,8 кв.м., житлова 27,8 кв.м. ); сарай літ. «Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «в», сарай літ. «Г», погріб літ. «г», вбиральня літ. «Д», колодязя № 1, огорожі № 5, воріт та огорожі № 6. 17.11.2017 року до Полтавської районної державної нотаріальної контори, звернулися спадкоємці [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину з розподілом спадкового майна на підставі договору, а у разі неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину видати Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Але, згідно п.4.14. п.4.15. п. 4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595, а саме видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, відповідності поданих документів до вимог чинного законодавства та встановлення кола спадкоємців та вирішення питання про добровільний розподіл спадкового майна. Враховуючи, вищевикладене та необхідність перерозподілу спадкового майна, не відповідають вимогам чинного законодавства, даний факт унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2017 року № 1161. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ст. 328 ЦК ). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та судової практики, вважає, що спадкодавець [PERSON] правомірно набув право володіння, користування та розпорядження житловим будинком з господарськими спорудами, а після його смерті це право перейшло до його спадкоємців. Згідно ст. 1216 ЦК України, - спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємців у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на її поділ, в зручних для себе частках, який відбувається виключно за їх взаємною згодою. Згідно ст. 1267 ЦК України спадкоємці, за угодою між собою можуть змінити розмір частки у спадщині кожного з них. Так, якщо спадщина складається з рухомого майна, зміна розміру частки в спадщині може відбуватись за усною угодою між спадкоємцями, відносно спадщини у вигляді нерухомого майна, транспортних засобів, цінних паперів, часток у статутних капіталах господарських товариств, тощо законодавством передбачено обовязковість письмового укладення даної угоди та її нотаріального посвідчення. Крім того стаття 1278 Цивільного кодексу України передбачає право кожного із спадкоємців на виділ його частки спадщини в натурі. Предметом договору про поділ спадщини може бути як все спадкове майно, так і його частина. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.3.1. [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, - якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 4.15. глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п.З глави 7 розділу І «Порядку…» ( у випадку коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право ( з 01.01.2016 року ), та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Так, за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст. 328 ЦК України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Будь-яка заінтересована особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за охороною свого права і захистити його відповідним способом. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміються визначені законом або договором матеріально-правові заходи, спрямовані на відновлення (визнання) порушених ( оспорюваних ) прав та вплив на правопорушника. Положеннями актів цивільного законодавства ( ст. 16 ЦК ) встановлюються такі способи захисту цивільних прав та інтересів. 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди; 9) відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Перелік способів захисту, визначених у ст. 16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, особа, право якої порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Прохав визнати за ним - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код: [NUMBER], право власності в порядку спадкування на домоволодіння по вул. Садовій, 19 в с. Судіївка Полтавського району, що складається з : житлового будинку літ. «А-1» у складі кухні (1-1) площею 9,9 кв.м., кімнати (1-2) площею 8,5 кв.м., кімната (1-3) площею 19,3 кв.м., сіни І площею 7,1 кв.м., кладова II площею 2,4 кв.м., сіни III площею 7,6 кв.м. (загальна площа по будинку становить 54,8 кв.м., житлова 27,8 кв.м.); сарай літ. «Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «в», сарай літ. «Г», погріб літ. «г», вбиральня літ. «Д», колодязь №1, огорожа № 5, ворота огорожі № 6, - після смерті [PERSON], померлого 07.12.2015 року; та визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2493 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на підставі державного акту на право власності ( Я3 №166077 ) в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області по вул. Садова, 19, кадастровий номер земельної ділянки 5324085001:01:001:0283; та визнати за ним - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код: [NUMBER], право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0669 га для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право власності ( Я3 № 166078 ) в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області по вул. Садовій, кадастровий номер земельної ділянки 5324085001:01:001:0284. В судове засідання сторони у справі не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де позивач позов підтримав та прохали задовольнити ( а. с. 49 ). Відповідачка [PERSON] та представники відповідача - Судіївської сільської ради Полтавського району та третьої особи - Полтавської районної державної нотаріальної контори не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 50-52 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послалася в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 19 44. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 392, 1216, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, так як власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право, а позивач надано докази що він є спадкоємцем згідно заповіту померлого [PERSON]

Outcome: approved