Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач 02.03.2017 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та просила суд стягнути з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Криворізького районного відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» несанкціоновано зняту суму грошових коштів у розмірі 4050,00 грн., пеню у розмірі 502,20 грн., 3 % річних у розмірі 41,28 % та моральну шкоду 5000,00 грн. 11.12.2017 позивач надала змінену позовну заяву, в якій збільшуючи розмір позовних вимог, просила суд стягнути окрім несанкціоновано знятих грошових коштів у розмірі 4050,00 грн. та моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., також 3% річних, пеню ті інфляційні збитки у розмірі 2430,90 грн., а саме, станом на 10.12.2017. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між нею та Криворізьким районним відділенням № 7897АТ «Ощадбанк» укладено Договір № 1446 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахункового-касового обслуговування за дебето-кредитною схемою від 21.09.2007. 17.10.2016, близько 02:00 години, без відома позивача з її рахунку знято 4050,00 грн., про що позивачу стало відомо з смс-повідомлення, яке надійшло на її телефон. Відразу, через оператора гарячої лінії ПАТ «Ощадбанк», позивач заблокувала свою картку та того ж дня звернулася в банк з заявою про несанкціоноване списання коштів, а також подала заяву в Криворізьке РВП з даного приводу. Позивач зазначає, що вказану суму коштів вона не знімала, переказу не ініціювала, платіжну картку та ПІН код до неї нікому не передавала. Оскільки банк відмовляється повернути їй безпідставно списані кошти, досудове розслідування за вказаним фактом не здійснюється, позивач звернулася до суду. Також, отримавши відповідь про відмову повернути їй грошові кошти на рахунок, вона тяжко переживала дану подію, що в свою чергу призвело до загострення її хвороби з потребою в наступному\~лікуванні, була вимушена брати кошти в борг, що принижує її честь та гідність, та спричинило їй моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач правом на учать у судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.103). Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.99). Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутності представника відповідача, причини неявки якого визнані судом неповажними. У попередніх судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач сам винен в крадіжці його грошових коштів з кредитного рахунку. При відкритті рахунку позивач був ознайомлений з Правилами та договором банківського рахунку де зазначалось, що клієнт нікому не повинен розголошувати інформацію відносно свого банківського рахунку. Згідно з отриманої виписки переказ коштів відбувся 17.10.2016 через систему Portmone. При цьому використані паролі про які відомі лише позивачу. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення операцій за рахунком. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] відкрито банківський рахунок та здійснюються його обслуговування в Криворізькому районному відділенні № 7897АТ «Ощадбанк» , що підтверджується договором та випискою по картковому рахунку ( а.с.8-10, 12,13).\~\~ Із виписки по рахунку та копії листа банку від 26.01.2017 № 1005/17 вбачається, що 17.10.2016 через сайт PORTMONE.COM, ініційовано переказ коштів у сумі 1015,00 грн та 3035,00 грн. відповідно з картки [PERSON]І на картку іншого банку з введенням усіх необхідних реквізитів картки, а саме: номеру картки, строку дії, CVV2/CVC, який успішно проведено банком, тоді як зазначені перекази позивачка не ініціювала (а.с.12,52-53). 17.10.2016 позивач, дізнавшись про несанкціоноване перерахування грошових коштів, відразу звернулась до відділення банку та відділення поліції (а.с.13-14,56). Як слідує з листа від 26.01.2017 № 1005/17, за результатами розслідування по факту звернення [PERSON], Банком не встановлено підстав для повернення грошей клієнту. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно зі\~ст. 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно п.1.4 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач електронного платіжного засобу зобов'язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з п. 2 Розділу 6 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, Емітент зобов'язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 3 Розділу 6 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, Банк зобов'язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов'язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з п. 5 Розділу 6\~Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.7, 8 Розділу 6\~Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 10 Розділу 6\~Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, Банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Пунктом 9 Розділу 6 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, встановлено, що Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі №6-71цс15 від 13.05.2015 року, для висновку про вину особи як підставу цивільно-правової відповідальності у такому випадку підлягають встановленню обставини, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За загальним правилом при вирішенні спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові), в т.ч. й банківських послуг з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів. Банком в судовому засіданні не доведено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, особисто чи через третіх осіб ініціювала здійсненню платіжної операції. Посилання відповідача на те, що операція по зняттю з платіжної картки спірної суми коштів супроводжувалася правильним введенням необхідних реквізитів картки, вини позивачки не доводять, оскільки вона негайно, в день виявлення несанкціонованого списання коштів звернулася до філії банку та подала відповідну письмову заяву до банку та до поліції з приводу вчинення шахрайських дій. Твердження відповідача про здійснення операції позивачем чи відомою їй третьою особою, якій остання свідомо чи через необережність повідомила конфіденційні дані своєї картки є припущенням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Враховуючи, що статтею 258 ЦПК України\~для стягнення пені встановлена спеціальна позовна давність, то вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню. У зв'язку з порушенням відповідачем строку повернення грошових коштів на вимогу позивача, крім основного боргу на користь позивача підлягають сплаті відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України сума боргу, пеня та 3 % річних, всього на суму 6480,90 гривень, з яких, 4050,00 грн, - несанкціоновано знята сума грошових коштів, пеня 1701,00 грн., інфляційні збитки 590,09 грн., 3% річних 139,81 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Суд вважає, що позивачем не надано достатніх та обґрунтованих доказів завдання саме відповідачем моральної шкоди, а тому в цій частині позовні вимог не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial