Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

ПАТ «Комерційний Банк «Надра» свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2008 року між він та [PERSON] уклали кредитний договір , за яким позичальник отримав кредит в розмірі 55800 доларів США на умовах платності та зворотного повернення. Поручителем за вказаним кредитним договором виступила [PERSON] Відповідно до умов договору [PERSON] мав щомісячно сплачувати кошти в рахунок повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконує, своєчасно та в повному обсязі не сплачує тіло кредиту та відсотки за користування ним, у звязку з чим позичальник має сплатити пеню. Станом на 04.08.2015 року [PERSON] має заборгованість, яка складається з 54061,97 доларів США заборгованості з повернення тіла кредиту, 15015,10 доларів США заборгованості зі сплати відсотків. Окрім того, позичальник має сплатити пеню за прострочення виконання зобовязання в розмірі 12111,19 грн.. Тому просять стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь 69077,07 доларів США та 12111,19 грн. заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] не погоджуючись з позовом подав зустрічний позов в якому посилаючись на порушення позивачем [PERSON] України «Про захист прав споживачів» в частині дискримінаційних для нього як споживача умов договору, порушення валютного законодавства під час укладення договору та вираження зобовязання за ним в іноземній валюті, просить визнати недійсним п. 1.1 укладеного між ним та банком кредитного договору. В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «Надра» позов банку підтримав, зустрічний позов заперечив посилаючись на його необґрунтованість. [PERSON] та його представник первинний позов заперечили та підтримали зустрічний позов. Заявили клопотання про зменшення пені. [PERSON] первісний позов заперечила та підтримала вимоги [PERSON]Зазначила, що через тяжку хворобу та погіршення майнового стану вони втратили можливість виконувати зобовязання за договором. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний є необґрунтованим виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 липня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № за умовами якого [PERSON] було надано грошові кошти у вигляді кредиту на придбання житла у розмірі 55800 доларів США на строк з 16.07.2008 року по 14.07.2028 року на умовах, передбачених у цьому Договорі. [PERSON] зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Позичальник мав сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 14,49 % за весь строк фактичного користування кредитом. Забезпеченням повного та своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, відповідно до п.2.1 укладеного кредитного договору виступала іпотека: квартира [ADDRESS], а також порука [PERSON]. 21 березня 2013 року сторони уклали додатковий договір № 1 за умовами якого було зменшено відсоткову ставку та починаючи з 25.03.2013 року її встановлено на рівні 11 % річних. Окрім того, сторонами даного договору при підписанні додаткового договору було погоджено графік погашення кредиту та сплати відсотків, які були зазначені в додатку до кредитного договору, яким передбачався строк сплати щомісячних платежів та порядок зарахування сплачених коштів. Відповідно до договору поруки від 16.07.2008 року, з урахуванням додаткового договору від 11.03.2013 року, [PERSON] в разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору взяла на себе зобовязання нести нарівні з позичальником солідарну відповідальність, в тому числі по сплаті пені та штрафних санкцій. Зазначені вище обставини вказують на те, що на час укладення спірного кредитного договору сторонами договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання, яка відповідно до ст.533 та ст.1054 ЦК України є істотною умовою кредитного договору. Також встановлено, що в порушення вимог кредитного договору [PERSON] належним чином не виконав умови договору і припинив сплату кредиту та відсотків за його користування. Станом на 04.08.2015 року [PERSON] має заборгованість, яка становить 54061,97 доларів США заборгованості з повернення тіла кредиту (в тому числі простроченого), 15015,10 доларів США заборгованості зі сплати відсотків. Окрім того, [PERSON] має сплатити пеню за прострочення виконання зобовязання (п. 3.3.3 Договору) з в розмірі12111,19 грн. Вказані висновки суду підтверджуються розрахунком заборгованості наведеним банком. Заява позичальника та поручителя про зменшення розміру пені не заслуговує на уваги, оскільки розмір пені співмірний з розміром не виконаного зобовязання та відсутні інші підстави визначені ч. 3 ст. 551 ЦК України для зменшення розміру неустойки. Посилання [PERSON] на те, що умови договору в частині вираження валюти зобовязання в доларах США, а не в національній грошовій одиниці України, є неправомірними, а тому положення договору в цій частині є недійсним, не заслуговують на увагу з наступних підстав. [PERSON] не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним. У відповідності до ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання, в разі не виконання або неналежного виконання зобовязання боржником він зобовязаний відшкодувати кредитору \~завдані ним збитки. Під збитками \~розуміються витрати, понесені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не отримані кредитором доходи, які він отримав би , якщо б зобовязання \~було виконано боржником. У відповідності зі ст. 546, 623 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. [PERSON] мотивуючи свої вимоги послався на те, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Однак даний мотив позивача не заслуговує на увагу з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних \~документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ст. 533 ЦК України, [PERSON] України Про банки і банківську діяльність ( ст.2, 47-49 [PERSON]), Декретом Кабінету міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, постановою НБУ № 200 від 30.05.2007 року Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів НБУ , іншими нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність банків. Як свідчать матеріали справи, на час укладення кредитного договору ПАТ КБ «Надра» мав необхідний обсяг повноважень (банківську ліцензію № 21 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий Дозвіл № 21-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями) для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) було передбачено чинним на час укладення даних договорів законодавством. Сторонами кредитного договору досягли згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання та виразили її в доларах США, та дана домовленість сторін, відповідно до ст.533 та ст.1054 ЦК України, є істотною умовою кредитного договору. Суд вважає за необхідне зауважити, що та обставина, що в процесі виконання спірних договорів курс валюти договору долару США- значно зріс порівняно з гривнею України, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки обставина підвищення курсу долара США до гривні України не передбачена законом та договором між сторонами в якості підстави для зміни умов договору чи визнання його положень недійсними. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка була висловлена за результатами розгляду справи №6-190цс15: «Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 [PERSON] України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього [PERSON] визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями\~ допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. \~\~\~\~\~\~\~\~ У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. \~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI\~ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 23 серпня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.» Судом встановлено, що кредитний договір укладено сторонами 16.07.2008 року. На час укладення цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. \~ Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі 6-145цс14, яка є обовязковою для застосування судами України: «Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.» Також суд вважає за необхідне зауважити, що що зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору, так як зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник, при належній завбачливості, міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. [PERSON] добровільно погодився на укладення спірних правочинів, певний період сплачував періодичні платежі , а отже, не вважав їх несправедливими. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів за первісним позовом в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 69077,07 доларів США та 12111,19 грн. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з цих відповідачів на користь держави судовий збір, від сплати якого позивача було звільнено законом на час подачі позову, по 3030 грн. з кожного. В задоволенні позову [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved