Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів та просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 30.10.2007 року №12.1309 в розмірі 8609,02 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 2 566,80 грн., заборгованість по процентах 627,98 грн., пеня 5 414,23 грн.; заборгованість за кредитним договором від 03.04.2008 року №12.1464 в розмірі 39 564,32 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 15 091,88 грн., заборгованість по відсоткам 3 473,38 грн., пеня 20 999,06 грн., а всього 48 173,34 грн. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» посилається на те, що 30.10.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №12.13096, відповідно якого позичальнику надані кошти в розмірі 2 000 доларів США строком на 18 місяців, із сплатою відсотків в розмірі 22% річних та правом утримання комісії за видачу кредиту у сумі 3% від суми кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №12.13096-ДП1 від 30.10.2007 року, відповідно якого поручитель взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед кредитором по зобов'язаннях позичальника [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що виникають з умов кредитного договору №12.13096 від 30.10.2007 року. У порушення закону та умов договору відповідачі свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, тому за кредитним договором №12.13096 від 30.10.2007 року, відповідачі станом на 01.02.2010 року мають заборгованість в сумі 8 609 грн. 02 коп. На вимогу позивача у зв'язку з виникненням заборгованості відповідачі не відповідають, умови договору не виконують. 03.04.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №12.14649, відповідно якого позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 3 500 доларів США строком на 18 місяці, із сплатою відсотків в розмірі 21% річних та правом утримання комісії за видачу кредиту у сумі 3% від суми кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №12.14649-ДП1 від 03.04.2008 року, відповідно якого поручитель взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед позивачем по зобов'язаннях позичальника [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що виникають з умов кредитного договору № 12.14649 від 03.04.2008 року. У порушення закону та умов договору відповідачі свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, тому за кредитним договором №12.14649 від 03.04.2008 року, відповідачі станом на 01.02.2010 року мають заборгованість в сумі 39 564 грн. 32 коп. На вимогу позивача про повне дострокове погашення кредиту, у зв'язку з виникненням заборгованості, відповідачі не відповідають, умови договору не виконують. [PERSON] позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» не визнав та звернуввся до суду з зустрічним позовом, відповідно якого просив визнати зазначені договори поруки від 03.04.2008 року та 30.10.2007 року недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, послався на те, що обидва договора поруки були укладені ним під впливом обману з боку відповідачів, які бажали досягти однієї мети - видати кредит [PERSON] Так, за кілька днів до підписання договорів, [PERSON] звернулась до нього з проханням надати характеристику її особи до банку, тому 30.07.2007 року він прибув разом з нею до відділення банку, де його з цього приводу опитали та надали листок опитування для підпису. Оскільки він юридично не обізнаний та погано бачить, то попросив [PERSON] усе прочитати та надати згоду на підпис, після чого, будучі завіреним спеціалістом банку, що вказаний документ не створює для нього правових наслідків, підписав документ, який, як згодом виявилось, був договором поруки. Підписуючи другий договір поруки 03.04.2008 року він був впевнений, що правочин укладається з метою погашення першого кредиту. Таким чином, його волевиявлення жодним чином не було спрямовано на створення зобов'язання з поручительства за зобов'язаннями [PERSON], оскільки свідомо на такий крок він не пішов би. На підставі ст.230 ЦК України просить визнати договори поруки від 30.07.2007 року та 03.04.2008 року недійсними. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги по первісному позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, вважає обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги [PERSON] надуманими, зустрічні позовні вимоги необґрунтованими, у зв'язку з чим в їх задоволенні вимог просить відмовити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість первісних позовних вимог та безпідставність зустрічних позовних вимог, виходячи з такого. Як встановлено з матеріалів справи, 30.10.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №12.13096, відповідно якого позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 2 000 доларів США строком на 18 місяців із сплатою відсотків в розмірі 22% річних та правом утримання комісії за видачу кредиту у сумі 3% від суми кредиту/а.с. 15/. Додатком №1 до кредитного договору №12.13096 від 30.10.2007 року затверджений графік повернення кредиту та сплати відсотків, який підписаний сторонами правочину. /а.с. 16/. Факт видачі кредиту підтверджено заявою на видачу готівки №3005 27 від 30.10.2007 року /а.с. 17/. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №12.13096 від 30.10.2007 року між позивачем ЗАТ «ПроКредит Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №12.13096-ДП1 від 30.10.2007 року, відповідно якого він взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед позивачем ЗАТ «ПроКредит Банк» по зобов'язаннях відповідача [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що виникають з умов кредитного договору №12.13096 від 30.10.2007 року /а.с.26/. Листом від 23.10.2009 року за №1305 позивач ЗАТ «ПроКредит Банк» звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повне дострокове погашення кредиту №12.13096 від 30.10.2007 року. На дату даної вимоги загальний строк прострочення складає 240 днів. Відповідачу запропоновано протягом 5-ти банківських днів погасити існуючу заборгованість та здійснити повне дострокове погашення кредиту, що разом на дату цієї вимоги складає 379,07 доларів США та 3 936,78 грн./а.с.19/. Листом від 23.10.2009 року за №1303 позивач ЗАТ «ПроКредит Банк» звернувся до [PERSON] з вимогою про виконання зобов'язань за договором поруки в забезпечення кредитного договору №12.13096 від 30.10.2007 року. Відповідачу [PERSON] запропоновано протягом 5-ти банківських днів повністю погасити існуючу заборгованість позичальник, яка на дату цієї вимоги складає 379,07 доларів США та 3 936,78 грн. /а.с.27/. 03.04.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №12.14649, відповідно якого позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 3 500 доларів США строком на 18 місяці, зі сплатою відсотків в розмірі 21% річних та правом утримання комісії за видачу кредиту у сумі 3% від суми кредиту /а.с.20/. Додатком №1 до кредитного договору №12.14649 від 03.04.2008 року затверджений графік повернення кредиту та сплати відсотків, який підписаний сторонами правочину. /а.с.21/. Факт видачі кредиту підтверджено заявою на видачу готівки №07916 від 03.04.2008 року/а.с.22/. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №12.14649-ДП1 від 03.04.2008 року, відповідно якого він взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед позивачем по зобов'язаннях відповідача [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що виникають з умов кредитного договору №12.14649 від 03.04.2008 року. Відповідно п.1.2. поручитель протягом 3-х банківських днів з дня одержання повідомлення від кредитора про порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом зобов'язується погасити суму заборгованості за кредитним договором /а.с.28/. Листом від 23.10.2009 року за №1306 ЗАТ «ПроКредит Банк» звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про повне дострокове погашення кредиту №12.14649 від 03.04.2008 року у зв'язку з виникненням заборгованості тривалістю більш ніж 3 банківських дні. На дату даної вимоги загальний строк прострочення складає 260 дні. Відповідачу запропоновано протягом 5-ти банківських днів погасити існуючу заборгованість та здійснити повне дострокове погашення кредиту, що разом на дату цієї вимоги складає 2 206,75 доларів США та 11 720,60 грн. /а.с.24/. Листом від 23.10.2009 року за №1306 позивач ЗАТ «ПроКредит Банк» звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про виконання зобов'язань за договором поруки в забезпечення кредитного договору №12.14649 від 03.04.2008 року. Відповідачу запропоновано протягом 5-ти банківських днів повністю погасити борг позичальника [PERSON], що разом на дату цієї вимоги складає 2 206,75 доларів США та 11 720,60 грн. /а.с.29/. Факт отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] вищезазначених листів з вимогами позивача ЗАТ «ПроКредит Банк» підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.30-32/. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інше. Згідно ч. І ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст.ст. 543, 554 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман мас місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обставини, що мають істотне значення в розумінні ст. 229 ЦК України є природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання цільовим призначенням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Розглядаючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд вважає їх повністю не обґрунтованими та не доведеними з посиланнями на належні та допустимі докази, оскільки в обґрунтування позову покладені припущення щодо узгоджених дій позичальника та кредитора, направлених на введення його в оману стосовно природи правочину, завдяки його юридичної необізнаності та поганому зору. Проте, суд на підставі наведених вище норм права зазначає, що відповідач [PERSON], укладаючи договори поруки, був вільний у виборі контрагента, при цьому для розуміння наслідків поруки не є обов'язковою умова наявності вищої юридичною освіти. Відповідачем [PERSON] не доведено суду жодним чином, що підписуючи оскаржувані договори поруки він вважав їх листками-опитуваннями, що характеризують особу позичальника, більше того, суд вважає такі посилання взагалі не прийнятними, оскільки договір поруки, укладений з банком є за своєю суттю публічним договором, розробленим за визначеними у сфері банківської діяльності правилами, тому підписуючи договори поруки [PERSON] фактично підписував договори приєднання, що є загальновідомим способом ведення банківської діяльності в Україні. Окрім того, не доведено суду і стан здоров'я відповідача [PERSON] щодо захворювання органів зору. Власне, при формальному відношенні [PERSON] до вчинених правочинів, слідує висновок про недбальство поручителя, що також не може бути підставою визнання договорів поруки недійсними. За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені з посиланням на докази, суд вважає за доцільне в позові [PERSON] відмовити. Відповідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та копій установчих документів, Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» є повним правонаступником прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства «ПроКредит Банк» /а.с.11-13/. Отже, виходячи з вищенаведеного, судом встановлено факт порушення відповідачами прийнятих на себе зобов'язань, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача ПАТ «ПроКредит Банк», фінансова діяльність якого спрямована на отримання прибутку за рахунок залучення коштів на депозит та видачі кредитів на умовах строковості, повернення та платності, та який належним чином виконав прийняті на себе зобов'язання, тому звернення до суду з позовом ПАТ «ПроКредит Банк» є цілком правомірним. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01.02.2010 року по кредитному договору №12.13096 від 30.10.2007 року, перевіреного судом, за відповідачами утворилася заборгованість в сумі 8 609 грн. 02 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 2 566 грн. 80 коп., проценти за фактичне користування простроченим капіталом у сумі - 627 грн. 98 коп., пеня за порушення умов кредитного договору в сумі 5 414 грн. 23 коп. /а.с. 18/. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01.02.2010 року по кредитному договору №12.14649 від 03.04.2008 року, перевіреного судом, за відповідачами утворилася заборгованість в сумі 39 564 грн. 32 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 15 091 грн. 88 коп., проценти по графіку у сумі 1 355 грн. 93 коп., проценти за фактичне користування простроченим капіталом у сумі 2 117 грн. 44 коп., пеня за порушення умов кредитного договору в сумі 20 999 грн. 06 коп. /а.с. 23/. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, розглядаючи вимоги про стягнення неустойки за кредитним договором №12.14649 від 03.04.2008 року, суд вважає нарахований позивачем розмір пені 20 999,06 грн. таким, що значно перевищує заборгованість по тілу кредиту та розмір заборгованості по процентам, у зв'язку з чим вважає за доцільне зменшити розмір неустойки та стягнути на користь позивача лише 10 000 грн. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «ПроКредит банк» підлягають частковому задоволенню, оскільки добровільно відповідачами заборгованість не погашена, договори не припинені своєї дією та невизнанні недійсними у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦП К України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial