Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач 02.12.2013 року звернувся з позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його син [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та була набута померлим на праві власності на підставі Договору міни від 24.03.1994 року. 12.11.2009 року Дев’ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №1227 щодо майна померлого [PERSON], а 09.02.2010 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом. Також відповідну заяву від імені доньки померлого [PERSON], яка була подана законним представником останньої - матір'ю [PERSON] Однак листом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 2210/0214 від 01.06.2010 року його було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину щодо частини квартири неможливо, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на це майно. У лютому місяці 2012 року державним нотаріусом йому було повторно повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на ті ж обставини. Проте, позивач вказує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідачів по справі та подавалися ними до Дев’ятою Київською державною нотаріальною конторою для заведення спадкової справи. Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.05.2012 року зобов'язано [PERSON] та [PERSON] подати правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в Дев'яту Київську державну нотаріальну контору до матеріалів спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] Дане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2012 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2013 року. На підставі зазначеного позивач вказує, що вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав на спадщину. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутності. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи за зареєстрованим місця проживання, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 19488 та видане свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2009 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, 1/3 частини квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належна померлому відповідно до Договору міни від 24.03.1994 року. 12.11.2009 року Дев’ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №1227 після смерті [PERSON] за заявою доньки померлого [PERSON], яка було подано законним представником останньої - матір'ю [PERSON] Також 09.02.2010 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом. Так, п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Листом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 2210/0214 від 01.06.2010 року позивачу було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину щодо частини квартири неможливо, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на це майно. Разом з тим, як вказує позивач, правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідачів по справі та подавалися ними до Дев’ятою Київською державною нотаріальною конторою для заведення спадкової справи. Також рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.05.2012 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2012 року та від 24.04.2013 року, було зобов'язано [PERSON] та [PERSON] подати правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в Дев'яту Київську державну нотаріальну контору до матеріалів спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] Проте, як вбачається з матеріалів справи, листом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 8111/02-14 від 09.10.2009 року, адресованим позивачу [PERSON], знову було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на 1/3 частину квартири, яка належала померлому, що знаходиться в [ADDRESS], знаходиться у [PERSON], яка так і не надає його для видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так, з матеріалів спадкової справи встановлено наявність копії правовстановлюючого документа на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності на 1/3 частину якої було набуто померлим [PERSON], на підставі Договору міни від 24.03.1994 року, укладеного на Українській біржі «Десятинная», а сам оригінал правовстановлюючого документа знаходиться у відповідачів, оскільки ними цей документ до нотаріуса вже подавався, а також відповідні обставини підтверджуються рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.05.2012 року. Ці ж відомості підтверджені повідомленням КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за № 29272(И-2014) від 17.02.2014 року. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно з правилами ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1878 від 11.02.2011 року з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи). За таких обставин вбачається, що у зв'язку із відсутністю у позивача [PERSON]. правовстановлюючих документів, зареєстрованих у відповідності до норм чинного законодавства на спадкове майно, т.я. відсутній оригінал Договору міни від 24.03.1994 року, укладений на Українській біржі «Десятинная», на підставі якого померлий [PERSON] набув право власності на 1/3 частину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], тому відповідні обставини унеможливлюють отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на загальних підстав в нотаріальній конторі. За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що, право власності виникає на підставі рішення суду, яке є одним з правовстановлюючих документів, визначених переліком, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності, то відповідно ст. 392 ЦК України, - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи обставини щодо документального підтвердження суб'єктивних прав позивача як спадкоємиця, застосовуючи вимоги приведеного законодавства, суд приходить до висновку про відповідність обраного позивачем способу судового захисту та визнання обґрунтованими його вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Разом з тим, [PERSON] не є належним відповідачем в даному спору, оскільки право власності їй не належить і нею не оспорюється.

Outcome: approved