Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в позовній заяві, що 21.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № zpe0GK50180344, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 37170,00 доларів США на термін до 18.12.2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 2,4 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 21.12.2006р між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки zpe0gk50180344. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки,\~у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, [PERSON] станом на 14.11.2016 року має заборгованість у розмірі 28877,33 доларів США, яка складається з наступного: 24675,14 доларів США\~ заборгованість\~за кредитом;\~3919,35\~доларів США\~ заборгованість\~по відсоткам\~за користування\~кредитом;\~126,00\~доларів США\~ заборгованість\~по комісії\~за користування\~кредитом,\~ а також 156,84 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Однак, банк зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому, заборгованість до стягнення становить 24675,14 доларів США, що за курсом 25,63 грн. відповідне до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 року складає 632423,84 гривень., яку ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку, а також судові витрати, які були ними понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 9486,36 гривень. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду письмове клопотання, в якому зазначила, що свої зобов'язання за Кредитним договором виконувала у повному обсязі до січня 2015 року, коли рівень інфляції перевершив її можливості, вона почала вносити неповну суму щомісячного платежу, або порушувати строки їх сплати. Крім того 17.08.2015 року у неї народився син, якого вона виховує сама, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що також суттєво впливає на її матеріальне становище. Але вона ніколи не відмовлялась від своїх зобов'язань і намагалась максимально по можливості їх виконувати, неодноразово зверталась до [PERSON] із проханням про реструктуризацію заборгованості або про відстрочку платежу, однак Листом банку від 15.12.2017 р. їй було відмовлено. До того ж, протягом 2017 року щомісяця відповідачка повертала частину боргу та погасила більше 4 255 дол. США, згідно виписки ПРИВАТ-24 на 21.11.2017 року заборгованість за тілом кредиту складає 23 217,64 дол. США, яку вона визнає. Відповідач [PERSON] Є В. та його представник - адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, надали суду письмові заперечення на позов, яких зазначили, що в жовтні 2017 року він дізнався про те, що банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому вимагає стягнення з нього солідарно із відповідачкою [PERSON]В заборгованості у сумі 24 675,14 дол. США, що складає 632 423,84 грн., мотивуючи тим, що [PERSON] не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, та вимагає дострокового повернення вказаної вище суми заборгованості. Однак, згідно умов Кредитного договору процентна ставка становить 12%річних, однак, з 29.04.2016 року їй нараховуються відсотки, виходячи зі ставки 31,92%, що збільшило обсяг їх відповідальності практично в 3 рази. Також, протягом 2015-2016 року [PERSON] про ці порушення поручителя не повідомляв. Жодних підтверджень поштових відправлень на його адресу письмових вимог [PERSON] до позову не додано. Реєстр згрупованих поштових відправлень, складений позивачем за 28.11.2016 року, не може вважатись належним доказом, бо він не має поштового штемпелю, а на теперішній час за спливом 6 місяців з дня відправлення перевірити рекомендований лист за штрих-кодом неможливо. Відповідач стверджує, що жодної вимоги від [PERSON] він протягом 2015-2017 років не отримував. Вважає, що [PERSON] умисно не повідомляв його такий тривалий час про порушення [PERSON] своїх зобовязань для того, що збільшити обсяг його відповідальності, оскільки, станом на 14.11.2016 року тільки штрафні санкції за прострочення кредитних зобовязань складають 4202,19 дол. США, або 107 702,13 грн., а в суд [PERSON] звернувся тільки 27.01.2017 року. В повідомленні про заборгованість від 17.11.2016 року, доданого до позову, зазначено про можливість вимоги повернення суми кредиту у повному обсязі у випадку несплати простроченої заборгованості протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення. Оскільки ніякого повідомлення [PERSON] [PERSON] не отримував, то підстав покладати на нього обовязок по поверненню кредиту достроково не має. Вважає, що його порука перед [PERSON] є припиненою на підставі положень норм матеріального права, а саме, частини 4 статті 559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З умов спірного Кредитного договору вбачається, що відповідачка [PERSON]В.(а відтак і поручитель) взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати щомісячних платежів з 21 по 28 число кожного календарного місяця у розмірі 413,51 дол. США. Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Оскільки Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 28 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Порушення виконання кредитних зобовязань [PERSON] почалось з січня 2015 року, а до Поручителя банк звернувся із позовом тільки в січні 2017 року. Тому, відповідач [PERSON] та його представник вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності та порука є припиненою. Представник банку надав суду відповідь на заперечення відповідачів, в якому зазначив, що кредитором, при настанні порушення основного зобов'язання з боку боржника, виконані положення договору поруки про направлення вимоги до сторін договорів за останніми відомими адресами. Зі спливом часу, відведеного на виконання вимоги у кредитора в повній мірі з'явилось право на звернення за захистом до суду. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002. встановлено і розтлумачено, що «можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору», а також, що «встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист». На підтвердження направлення вимоги до поручителя та боржника [PERSON] було надано до суду реєстр згрупованих поштових листів з штемпелем та квитанцією. У відповідності до п. 3.2. кредитного договору згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору. Позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,66% на місяць, нараховані на суму непогашеної встрок заборгованості за кредитом. Застосування процентної ставки (простроченої) в розмірі 31,92% (2,66 х 12 місяців) було передбачено умовами кредитного договору з самого початку. Крім того, відповідно до п. п. 2, 3, 4 Договору Поруки, Поручитель підтвердив, що зі всіма умовами Договору про надання Кредиту він ознайомлений. Щодо припинення поруки, то при укладенні\~Кредитного договору\~та відповідно\~договору Поруки,\~було дотримано\~всі передбачені\~законом істотні\~умови договору,\~котрі були\~обумовлені згодою\~сторін,\~як узгодженні\~сторонами так\~і прийняті\~ними як\~обовязкові умови\~договору.\~Порука є\~правочином за\~якою третя\~особа,\~яка не\~є стороною\~основного договору,\~бере на\~себе обовязок\~поручитися перед\~кредитором за\~виконання боржником\~свого зобовязання\~та нести\~відповідальність за\~невиконання або\~неналежне виконання\~зобовязання боржником\~шляхом відшкодування\~в грошовій\~формі того,\~що не\~було виконане\~останнім.\~Таким чином,\~поручитель відповідає\~перед Кредитором\~в тому\~ж обсязі,\~що й\~Позичальник.\~Відповідно ч.\~1\~ст.\~559\~ЦК України:\~Порука припиняється\~з припиненням\~забезпеченого нею\~зобов'язання,\~а також\~у разі\~зміни зобовязання\~без згоди\~поручителя,\~внаслідок чого\~збільшується обсяг\~його відповідальності.\~Припинення зобов'язання\~на вимогу\~однієї із\~сторін допускається\~лише у\~випадках,\~встановлених договором\~або законом.\~Договором поруки\~сторони обумовили,\~що цей\~договір набирає\~чинності з\~моменту його\~підписання сторонами\~та діє\~до повного\~виконання зобов'язань\~по Кредитному\~договору.п.\~12\~Договору поруки\~передбачено,\~що порука\~за цим\~договором припиняється\~після закінчення\~5\~(Пяти)\~років з\~дня настання\~терміну повернення\~кредиту за\~кредитним договором.Кредитним договором\~передбачено,\~що кредит\~наданий на\~термін до\~18.12.2026\~р.\~тобто порука\~припиниться 18.12.2031\~р.\~(18.12.2026\~+\~5\~років).\~Таким чином,\~договір поруки\~є чинним.Припинення правовідносин (зобов'язань) здійснюється в спосіб, визначений договором чи законом. Тому, припинення поруки на підставі норм ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення відповідачів, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 21.12.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № zpe0GK50180344, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 37170,00 доларів США, із них 31500,00 доларів США для придбання квартири та 5670,00 доларів США сплати страхових платежів, на термін до 18.12.2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 2,4 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати. Погашення заборгованості відповідачка повинна здійснювати в період з 21 по 28 число кожного місяця у сумі 413,51 доларів США для погашення заборгованості за кредитом. Забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним Договором виступає квартира за адресою [ADDRESS] загальною площею 34,12 кв.м (а.с. 16-18). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 21.12.2006р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки zpe0gk50180344, за яким поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за договором в тому ж розмірі що і боржник (а.с.19). Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК». /а.с.26/. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка свої зобовязання належним чином не виконала, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки,. Тому,\~ у звязку з порушенням [PERSON]В зобовязань за кредитним договором, станом на 14.11.2016 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 28877,33 доларів США, яка складається з наступного: 24675,14 доларів США\~ заборгованість\~за кредитом;\~3919,35\~доларів США\~ заборгованість\~по відсоткам\~за користування\~кредитом;\~126,00\~доларів США\~ заборгованість\~по комісії\~за користування\~кредитом,\~ а також 156,84 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що підтверджується [PERSON] заборгованості /а.с.4-9/. 17.11.2016 р. позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] рекомендованою кореспонденцією було направлено Повідомлення № 30.1.0.0/2-61222ZPE0L55S про наявність заборгованості та наслідки її непогашення /а.с.11, 13-15/. Однак, банк зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому, просить стягнути заборгованість за кредитом, що становить 24675,14 доларів США, що за курсом 25,63 грн. відповідне до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 року складає 632423,84\~грн.,а також судові витрати, які були ними понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 9486,36 гривень. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4., 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує [PERSON] відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,66 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом /а.с.17 оберт/. Згідно п.п. а) п. 2.3.3 Кредитного договору, [PERSON],\~на власний\~розсуд,\~має правозмінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків зайого користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі\~шляхом направленнявідповідного повідомлення.\~При цьому\~згідно ст.\~212,\~611, 651 Цивільного кодексу України, щодо зобов'язань,\~строк виконанняяких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату.\~На цю дату\~Позичальник зобов'язується\~повернути [PERSON]\~суму кредиту\~в повному\~обсязі,\~винагороду й\~відсотки за\~фактичний строк\~його користування,\~уповному обсязівиконати інші зобов'язання\~за договором\~/а.с.17/. Відповідно до п. 2 Договору поруки, ПОРУЧИТЕЛЬ відповідає перед КРЕДИТОРОМ за виконання зобовязань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і БОРЖНИК, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків/а.с.18/. Згідно п.4 Договору поруки, у випадку невиконання БОРЖНИКОМ зобов'язань за Кредитним договором, БОРЖНИК і ПОРУЧИТЕЛЬ відповідають перед КРЕДИТОРОМ як солідарні боржники. Відповідно до п.5 Договору поруки, у випадку невиконання БОРЖНИКОМ якого-небудь зобовязання,\~передбаченого п.1\~цього Доктору.\~КРЕДИТОРнаправляє наадресу\~ПОРУЧИТЕЛЯ письмову\~вимогу іззазначенням\~ невиконаного (их) зобовязання Згідно п. 6 Договору поруки, ПОРУЧИТЕЛЬ зобовязаний виконати зобовязання , зазначені в письмовій вимозі КРЕДИТОРА на протязі5\~( пяти) календарних днів моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~вимог ст.554\~Цивільного кодексу\~України,\~у разі\~порушення боржником\~зобов'язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що протягом 2017 року відповідачка сплатила частину заборгованості в сумі 1457,50 доларів США, яка на момент розгляду справи не була врахована банком, однак згідно наданої відповідачкою роздруківки її сторінки з інтернет-сервісу «ПРИВАТ-24», станом на 27.10.2011 р. залишок заборгованості по кредиту складає 23217,64 доларів США /а.с.65/. Тому, суд вважає за необхідне врахувати вищевказану суму, сплачену відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитом. При цьому, заборгованість у [PERSON] виникла 02.02.2015 р., згідно наданого банком розрахунку /а.с.8/, письмова вимога банку від 17.11.2016 р. була, направлена позичальнику та поручителю 28.11.2016 р. /а.с.11/, із позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 23.01.2017 року /а.с.27/, у звязку з чим, відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з нього як з поручителя, у звязку із припиненням поруки через пропуск позивачем 6-місячного строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст.257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Згідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 559 ЦПК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З умов спірного Кредитного договору вбачається, що позичальник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON] взяли на себе зобов'язання повернення суму кредиту шляхом сплати щомісячних платежів з 21 по 28 число кожного календарного місяця у розмірі 413,51 дол. США. Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що позивачем порушено 6-місячний строк для предявлення вимоги\~до поручителя,\~оскільки, порушення зобовязань за договором у відповідачки [PERSON] виникло з 02.02.2015 року, згідно наданого позивачем [PERSON] заборгованості /а.с.8/, однак повідомлення про виникнення заборгованості позичальнику та поручителю було направлено лише 17.11.2016 р., тобто більше ніж через 9 місяців, а з позовом банк звернувся майже через рік, 23.01.2017р. Правова позиція та аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України №6-2017цс15 від 03.02.2016р., а саме, якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова цього договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, яка є обовязковою для судів. Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення кредитної заборгованості з позичальника [PERSON] в сумі 23217,64 долари США (з урахуванням здійснених нею оплат протягом 2017 року в розмірі 1457,50 доларів США), що за офіційним курсом НБУ 25,63 грн. становить 595068,11 грн., які відповідачка визнає, є законними, обґрунтованими та таким, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню і судові витрати, які були понесені позивачем при зверненні із позовом до суду, однак, сума судового збору повинна бути зменшена пропорційно до задоволених позовних вимог, і складатиме 8926,02 грн. При цьому, суд приходить до висновку, що вимоги до поручителя [PERSON] заявлені неправомірно, оскільки порука є припиненою через пропущений банком 6-місячний строк предявлення вимог до поручителя, тому, у стягненні з нього в солідарному порядку разом з позичальником суми заборгованості перед банком, слід відмовити.

Outcome: partial