Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач 04.06.2014 року звернувся в суд із позовом, яким просив визнати незаконним наказ від 11 травня 2011 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та просив стягнути із Кіровоградського національного технічного університету на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. До початку розгляду справи по суті 16.09.2014 року позивач подав заяву про зміну заявлених ним раніше вимог, та просив визнати правочин , вчинений Кіровоградським національним технічним університетом у вигляді наказу від 11 травня 2011 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, недійсним та відповідно стягнути моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Вимоги про визнання незаконним наказу від 11 травня 2011 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани , просив залишити без розгляду ( а.с. 37-40). Ухвалою суду від 16.09.2014 року позов [PERSON] до Кіровоградського національного технічного університету про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди , в частині вимог про визнання незаконним наказу від 11 травня 2011 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани , залишено без розгляду . Свої вимоги мотивував тим, що правочином, вчиненим відповідачем , а саме наказом від 11.05.2011 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани , було порушено цілий ряд особистих немайнових його прав, гарантованих статтями 270, 275, 297, 299 ЦК України та Конституції України, право на законність, право на повагу до його честі та гідності, право на недоторканість ділової репутації, право на свободу думки. Посилається на статті 203, 215, 216 ЦК як на підставу недійсності правочину. Разом з цим , оцінив завдану йому відповідачем моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити за їх безпідставності, необгрунтованості. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством ,статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Ст. 147-1 КЗпП України передбачає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу ( обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Це означає, що керівник підприємства завжди має право застосовувати стягнення, оскільки його право приймати на роботу закріплено безпосередньо в нормативно-правових актах. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленим проступком, але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Слід врахувати, що ст. 148 КЗпП України передбачає обчислення місячного строку для застосування місячного строку для обчислення стягнення з дня виявлення не факту ( дії, бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але й встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Ці дає деяку можливість власникові для продовження терміну, протягом якого він може застосувати стягнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП України, для застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується у наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не надав. Таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни. З»ясовано, що 01 вересня 2004 року позивача прийнято на роботу викладачем по спеціальності «Обслуговування комп'ютерних та інтелектуальних систем і мереж», у технікум Кіровоградського національного технічного університету (15 грудня 2008 року перейменовано на Кіровоградський машинобудівний коледж КНТУ) ( а.с. 13). Відповідно до наказу №16-КМК від 11.05.2011 року позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2011 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією 10.11.2011 року, у задоволенні позову [PERSON] до Кіровоградського національного технічного університету про визнання незаконним наказу № 16-КМК від 11.05.2011 року, відмовлено. Рішення набрали законної сили. Змінені позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки не грунтуються на законі, відповідно до статей 203, 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Згідно зі ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Конституції України можливе пряме звернення до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) стягнення, оголошеного працівникові. Такий висновок міститься у п.8 постанови Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є також безпідставними та необгрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.11ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed