Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач 06.08.2014 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що 03.08.2010 року [PERSON] взяв у нього в борг 158000 грн. та зобов*язався повернути борг до 30.09.2010 року. В призначений час [PERSON] гроші не повернув обіцяв це зробити пізніше. На підтвердження факту передачі грошей [PERSON] надав розписку на суму боргу в 158000 грн., в грошовому еквіваленті 20 000 доларів США за курсом валют НБУ та той час, до якої він включив суму попереднього боргу 65000 грн. [PERSON] гроші не повернув і він був змушений звернутися до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою про захист прав як кредитора і сплатив судовий збір на суму 1598 грн. Про смерть [PERSON] дізнався 28.12.2012 року, в той самий день і було призначено засідання. Був змушений звернутися до суду з заявою про залишення позову без розгляду. Посилається на ч.3 ст.1268, ст.1261 ЦК України відповідачі [PERSON] - дружина та [PERSON] - син постійно проживали з [PERSON] і вважаються такими, що прийняли спадщину. Посилаючись на ч.2 ст.1047, ст. 1218, 1282, 1268, 520, 525, 528, ч.2 ст.218 ЦК України, ст.60-62 СК України просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь солідарно борг в сумі 65 000 грн. та 650 грн. судового збору. В судових засіданнях позивач позов підтримав, з обставин викладених в позові та просив задовольнити. Представники відповідачів в судових засіданнях проти позову заперечували з посиланням на те, що перед поданням позову до Оболонського районного суду міста Києва позивач направив на адресу відповідача претензію датовану 13.02.2013 року. У даній претензії позивач зазначає, що він «уклав з [PERSON] розписки» , відповідно до яких [PERSON] взяв в борг у позивача: - 5300 доларів США 03 серпня 2010 року; - 20 000 доларів США 04 травня 2013 року. У зв*язку з тим, що [PERSON] не повернув борг у встановлений строк позивач вимагав повернути йому 25 300 доларів США. Однак, у позовній заяві від 01.10.2013 року позивач змінив свої вимоги, змінившви при цьому розмір заборгованості на валюту, у якій, нібито передавалися кошти. Зокрема, позивач зазначив, що : -03 серпня 2010 р. [PERSON] взяв в борг у позивача 41870 грн., а грошовому еквіваленті 5300 доларів США за курсом НБУ на той час ; -04 травня 2012 року [PERSON] взяв в борг у позивача 116130 грн. в грошовому еквіваленті 14700 доларів США за курсом НБУ на той час, до якої була включена сума попереднього боргу; -Загалом позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 158 000 грн., (приблизно 19750 дол. США). Тобто, позивач зазначив, що сума грошей, яка передавалася відповідно до розписки від 04 травня 2012 року , відрізняється від тієї суми, яка була зазначена в розписці, і таким чином, змінює розмір заборгованості. Фактично, позивач не може чітко викласти обставини справи (яка сума коштів передавалася, у якій валюті), що ставить під сумнів дійсність фактів викладених в позовній заяві. Оскільки позивач «передав в борг» [PERSON] суму коштів, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, сторони мали укласти договір позики у письмовій формі. На підтвердження передачі грошей могла бути складена розписка. Розписка не може замінити собою письмову форму договору, оскільки вона має видаватися виключно на підтвердження укладення договору позики. Більше того, видані розписки взагалі не містять посилання на договір позики, укладений у будь-якій формі. Зазначав, що спір , який розглядає суд, виник через те, що відповідач не згоден з твердженням позивача про наявність боргу в розмірі 158 000 грн. (або в будь-якому іншому розмірі). Відповідач вважає, що надані позивачем розписки є неналежним доказом , оскільки вони не містять предмету доказування. Зокрема з наданих розписок: неможливо ідентифікувати особу позикодавця, оскільки у розписці відсутні його паспортні дані, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, підпис. Наявність в розписці прізвища позивача не є достатньою підставою вважати, що розписка була дана саме позивачу; Неможливо ідентифікувати особу позичальника, оскільки відсутні його паспортні дані, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, а на розписці, яка складена в 2010 р. відсутній і підпис. Також в обох розписках не вказано місце їх складання. Вказував, що позивач не надав доказів того, що зазначені у розписках грошові суми були передані саме позивачу, були передані саме [PERSON] , родичі якого є відповідачами по даній справі. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадок. У зв*язку з відсутністю заборгованості [PERSON] перед позивачем, підстав для задоволення вимог не має. Відповідач вважає, що позовні вимог позивача є необґрунтованими, факти викладені в позовній заяві є суперечливими і не підтверджуються належними і допустимими доказами. Просили в позові відмовити. Відповідача [PERSON] також заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] , представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши оригінали розписок, суд встановив наступне. Позивач стверджує, що передав [PERSON] певну суму грошових коштів, а останній зобов*язався повернути обумовлену суму грошових коштів. На підтвердження існування відносин позики між позивачем та [PERSON], позивачем надано дві розписки, які мають виправлення. У розписці датованій 2010 роком відсутній підпис особи, що отримала позику та відсутня конкретна дата складання цього документу. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В позовній заяві поданій до суду позивач посилається на те, що на підтвердження факту передачі ним грошей [PERSON] надав розписку на суму боргу в 158 000 грн., в грошовому еквівалентів 20 000 доларів США, що за курсом НБУ на той час, до якої він включив суму попереднього боргу 65 000 грн. Тобто, позивач зазначив, що сума грошей, яка передавалася відповідно до розписки від 04 травня 2012 року , відрізняється від тієї суми, яка була зазначена в розписці . В судовому засіданні позивач посилався також на те, що [PERSON] на протязі трьох років , то брав у нього гроші, то повертав. Кошти передавалися ним близько 30 разів. Суд вважає, що факти викладені в позовній заяві є суперечливими і не підтверджуються належними та допустимими доказами. Як убачається з матеріалів справи [PERSON] помер [INFO] року. Спадкоємцями першої черги щодо майна померлого є відповідачі по справі. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю , але в межах вартості майна одержаного у спадок. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачі не отримали спадок після смерті [PERSON] через відсутність спадкового майна. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed