Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач 10.12.18 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що 15.10.99 р. вона уклала шлюб із [PERSON], який у подальшому змінив своє прізвище на «Давидюк». За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.05.18 р. шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу у сторін народилось троє дітей - сини: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторонами за договором купівлі - продажу квартири від 23.07.08 р. було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Покликаючись на ст. ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст. ст. 368, 372, 321, 317, 319 ЦК України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 41 Конституції України, зазначає, що він має право на половину нажитого у шлюбі майна, а саме: на Ѕ частину спірної квартири. Покликаючись на ст. ст. 15, 16 ЦК України, зазначає, що добровільно провести поділ майна сторони не в змозі. Просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на Ѕ частину спірної квартири. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати у справі. За ухвалою суду від 04.01.19 р. розгляд справи було призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Копію ухвали суду від 04.01.19 р. та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем було отримано під розпис 11.01.19 р.. За станом на 04.02.19 р. відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано. Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, фактично, просить провести поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: спірної квартири - шляхом визнання за нею права власності на Ѕ її частку, що є позовними вимогами про визначення її частки власності у спільному сумісному спірному майні подружжя з визнанням за нею права власності на цю частку. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 16.05.18 р. у цивільній справі № 159/727/18 провадження № 2/159/450/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 26.06.18 р., дійсно, шлюб сторін, що був укладений і зареєстрований 15.10.99 р., було розірвано у судовому порядку. Сторони мають вказаних вище трьох неповнолітніх дітей, що стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Відповідачем вказані вище обставини не оспорюються. Відповідно до ст. 3 КЗпШС України, що була чинною на дату укладлення шлюбу сторін, відповідно до закріпленої Конституцією України рівності прав жінки і чоловіка в Україні вони мають у сімейних відносинах рівні особисті і майнові права. Згідно з копією договору купівлі - продажу квартири від 23.07.08 р., копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20203385, виданого 11.09.08 р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», відповідач зазначений власником спірної квартири, що придбана за час шлюбу сторін та з відома і зі згоди позивача як другого з подружжя. Таким чином, хоча шлюб між сторонами укладався під час чинності КЗпШС України, спірне майно було придбане ними після 01.01.04 р., тому при вирішенні спору про його поділ суд керується положенням СК України, що набрав чинності 01.01.04 р.. Як зазначено у ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, у т. ч. зарплата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Як зазначено у ст. ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з положеннями ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд враховує, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте, розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки у таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. При вирішенні спору суд, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, однак, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, підстав для цього суд не вбачає. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони за час шлюбу набули вказане вище спірне майно - квартиру. Це майно є їх спільною сумісною власністю. З огляду на обсяг та зміст позовних вимог та враховуючи положення про рівність часток подружжя у спільному сумісному їх майні і недоведеності суду наявності встановлених законом підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, позов слід задовольнити у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду судовий збір є судовими витратами позивача і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача в якості таких обґрунтованих витрат також її витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, витрат на підготовку справи до розгляду - замовлення висновку про оцінку спірного майна - в сумі 1 100 грн, а всього в сумі 4 093 грн 80 коп., про що позивачем надано суду докази на підтвердження здійснення (понесення) нею таких витрат.

Outcome: approved