Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

ПАТ СК «Брокбізнес» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача в якості відшкодування шкоди суму у розмірі 108090 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 21.02.2020 року між ПАТ СК «Брокбізнес» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-0471115/01НТ, предметом якого є страхування транспортного засобу «Хонда» державний номер [NUMBER] належний йому на праві власності. В подальшому власник передав належний йому автомобіль у тимчасове користування [PERSON] 25.08.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тойота» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Хонда» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушенням [PERSON] ПДР України. До ПАТ СК «Брокбізнес» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. 24.09.2020 року ПАТ СК «Брокбізнес» на підставі рахунку-фактури № 527 від 31.08.2020 року було складено страховий акт № 90207/1 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати власнику пошкодженого авто. На підставі вищезазначених документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 108090 грн. Таким чином до ПАТ СК «Брокбізнес» перейшло право яке у власника виникло до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Зазначив, що поліс не розповсюджує свою дію на правовідносини, що виникли між власником транспортного засобу та користувачем, який завдав збитки. В зв`язку з чим вони звернулись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 09.03.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що подання регресного позову до водія застрахованого за договором КАСКО є безпідставним. Сам страхувальник у наданих до матеріалів доказів вказує, що право регресу відсутнє. А саме, в страховому акті, складеному страховиком та підписаного відповідальними особами ПАТ СК «Брокбізнес» вказано «висновок комісії: право регресу: ні». Саме на підставі цього документу, затвердженого ЗУ «Про страхування», страховик сплачує страхове відшкодування страхувальнику або його представнику. Тобто, страхувальник у страховому акті вказує, що підстав для регресу немає і порушуючи вимоги законодавства України у сфері страхування подає регресний позов до водія застрахованого договором КАСКО. За умовами договору страхування п. 4 «перелік осіб допущених до керування: без обмежень». Під час керування застрахованого транспортного засобу він керував ним на законних підставах. Він є особою, допущеною страховиком до керування і фактично є представником страхувальника, тобто його довіреною особою. Стягнення коштів з довіреної особи страхувальника за договором КАСКО не передбачено жодною нормою законодавства. Страхове відшкодування було сплачено страхувальнику, при цьому жодних підстав для відмови у виплаті відшкодування не встановлено. Умови договору страхування з боку страхувальника та його представників (водія) було виконано, порушення не встановлено. Відповідно до п. 12.4 договору страхування, передбачено, що відсутні випадки для регресу щодо страхувальника та довірених осіб і водіїв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позовні вимоги просив задовольнити. Представнику відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Просив долучити до матеріалів справи копію заяви надісланої до ПАТ СК «ПЗУ Україна», відповідь на яку вже мається у матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного. 21.02.2020 року між ПАТ СК «Брокбізнес» в особі страхувальника [PERSON] та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-0471115/01 НТ. Предметом договору є автомобіль Honda Accord номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2015, державний реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] за договором зазначений як - вигодонабувач. Режим експлуатації/використання: прокат. [PERSON] , 25.08.2020 року об 11 год. 00 хв. в м. Харкові по вул. Чугуївській, в районі будинку 35, керував автомобілем Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 29.09.2020 року. Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Страхувальником [PERSON] до ПАТ СК «Брокбізнес» було подано повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ. В повідомленні зазначено, що застрахований автомобіль використовувався для прокату. Також зазначено, що адміністративний протокол був складений на «іншу особу - [PERSON] ». [PERSON] у передбаченому законом порядку звернувся до ПАТ СК «Брокбізнес» із заявою про виплату страхового відшкодування. У своїй заяві [PERSON] просив здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Сеул Авто». Згідно страхового акту № 90207/1 від 24.09.2020 року, ПАТ СК «Брокбізнес» визнало заявлену у повідомленні подію страховим випадком та призначило до виплати 108090,00 грн. Згідно платіжного доручення № 229834 від 28.09.2020 року ТОВ «Сеул Авто» від ПАТ СК «Брокбізнес» перераховано страхове відшкодування у розмірі 54090,00 грн. Згідно платіжного доручення № 229813 від 25.09.2020 року ТОВ «Сеул Авто» від ПАТ СК «Брокбізнес» перераховано страхове відшкодування у розмірі 54000,00 грн. 09.03.2021 року [PERSON] звернувся зі скаргою до ПАТ СК «Брокбізнес», копію якої надіслав до Національного Банку України. В зазначеній скарзі [PERSON] зазначає, що страховик без будь яких підстав пред`являє позов до представника страхувальника, а саме, до водія застрахованого транспортного засобу, який не порушив будь яких умов договору страхування, такі дії є порушенням законодавства України. 19.03.20201 року ПАТ СК «Брокбізнес» на лист Національного Банку України надало відповідь з обґрунтуванням своєї позиції та підстав звернення до суду з позовом. Копія відповіді також була надіслана на адресу [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тлумачення ст. ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію збитків є їх заподіяння іншій особі. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, за загальним правилом збитки, спричинені унаслідок експлуатації автомобіля, відшкодовуються особою, яка керувала ним. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до п. 15.30 Договору передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Страхувальник зобов`язаний здійснити всі можливі дії для реалізації страховиком права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне передбачене нормою ст. 27 ЗУ «Про страхування». Як зазначив відповідач у своєму відзиві, що згідно п. 12.4 договору, обов`язки страхувальника, передбачені договором розповсюджуються на його довірених осіб та представників, допущених до керування транспортним засобом, таким чином оскільки [PERSON] є довіреною особою страхувальника, то відсутні підстави для регресу щодо страхувальника, однак з таким твердженням відповідача, суд погодись не може, оскільки в п. 12.4 договору зазначено, що обов`язки страхувальника, передбачені п.п. 12.3.4, 12.3.5, 12.3.6, 12.3.9, 13.1 договору розповсюджуються на його довірених осіб та представників, допущених до керування транспортним засобом. Перелічені пункти передбачають використання транспортного засобу за цільовим призначенням та бережливе ставлення до нього. Таким чином відсутні підставі вважати, що на довірену особу страхувальника розповсюджуються всі пункти договору та він має рівні зі страхувальником права та обов`язки. У договорі добровільного страхування вигодонабучаем зазначений [PERSON] , тому у разі настання страхового випадку виплата страхового відшкодування повинна здійснюватися зазначеній особі. [PERSON] не є споживачем фінансових послуг страхової компанії ПАТ СК «Брокбізнес», тому його твердження, що ним не були порушені умови договору страхування безпідставні. Оскільки [PERSON] в повному обсязі були виконані умови договору страхування, страховою компанію було прийнято рішення про визнання випадку страховим та виплачено страхове відшкодування. Зазначене у страховому акті, що відсутнє право регресу стосується лише вигодонабувача та не може стосуватися [PERSON] , оскільки останній не є стороною договору страхування. Також відповідачем на підтвердження заперечень на позов надано запит до ПАТ СК «ПЗУ Україна» та відповідь, що страховик не має підстав звернення з регресним позовом до водія, який використовуючи застраховане договором КАСКО авто, не порушуючи умов договору страхування, скоїв ДТП внаслідок якого застраховане авто було пошкоджене. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Надані відповідачем заяву та відповідь на неї суд не може прийняти як доказ, оскільки викладені в них обставини не мають відношення до розгляду даної цивільної справи, вони стосуються інших обставин та мають загальний характер. Інформація, яка була запитана [PERSON] (представник відповідача) має для неї особистий характер та не може бути використана в якості підтвердження позиції відповідача. У відзиві на позов, відповідач вказує, що позовні вимоги позивача суперечать договору страхування, ЗУ «Про страхування», скасовують сам принцип страхування, однак відповідач на підставу своїх заперечень не посилається на жодну конкретну норму діючого законодавства. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Також суд зазначає, що договір КАСКО передбачає страхування майна, а не відповідальності водія. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги знайшли свого підтвердження та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved