Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач 09 листопада 2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №4 від 23 січня 2006 року вона є опікуном неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO]. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2005 року відповідача [PERSON], яка є матір'ю дитини, було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON]. Батько дитини в актовому записі про народження та свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері. Дитині [PERSON] був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У зв'язку з зазначеним позивача призначили опікуном неповнолітньої дитини [PERSON], дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач виховує та піклується про дитину, турбується про його фізичне та моральне виховання, тобто виконує всі обов'язки опікуна. Відповідач [PERSON] з часу позбавлення її батьківських прав не цікавиться життям своєї дитини, не надає ніякої матеріальної допомоги, не проживає разом з дитиною. Відповідач є інвалідом 2 групи. Рішенням суду аліменти з відповідача не стягувалися. Позивач є пенсіонеркою, її доходів не вистачає для створення нормальних умов для виховання і утримання дитини, у зв'язку з чим [PERSON] просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини по одній чверті зі всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином (а.с.22-23). У судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність без застосування засобів технічної фіксації. Позовні вимоги, зазначені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.24). Відповідач звернулася до суду з письмовою заявою, в якій справу просить розглянути в її відсутність без фіксації судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Просить суд не стягувати з неї судовий збір, окільки вона є особою з інвалідністю (а.с.25). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги підтримання позивачем позовних вимог, визнання відповідачем позову, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копій свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 лютого 2003 року, встановлено, що батьками [PERSON], який народився [INFO], є [PERSON] і [PERSON] (а.с.13). З копії рішення виконавчого комітету Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №4 від 23 січня 2006 року «Про призначення громадянки [PERSON] опікуном над її малолітнім онуком [PERSON], [INFO]» [PERSON] призначено опікуном над цією дитиною (а.с.15). З копії посвідчення [NUMBER] встановлено, що [PERSON] на підставі рішенням виконкому Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №4 від 23 січня 2006 року призначено опікуном над [PERSON], [INFO] (а.с.16). З копії довідки, виданої виконавчим комітетом Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №1501 від 08 листопада 2018 року про склад сім'ї, встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї онук -[PERSON] [INFO], дочка - [PERSON] [INFO] за місцем реєстрації не проживає з 2015 року (а.с.17). З копій пенсійного посвідчення [NUMBER] та довідки МСЕК серії [NUMBER] судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства (а.с.11,12). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно ч.1 та ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Проаналізува добуті в судовому засіданні докази і дав їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач аліменти нікому не сплачує, отримує пенсію, тобто має можливість сплачувати аліменти по одній четвертій частині на місяць до повноліття дитини. Судові витрати у справі про стягнення аліментів при подачі до суду позову позивачем у відповідності до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачуються, оскільки відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв'язку з чим судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави.

Outcome: approved