Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 53808,90 дол. США (429933,09 грн.), на квартиру загальною площею 81,40 кв.м, житловою площею 48,50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 23.08.2007 р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі. В судовому засіданні представник позивача Лесюк В.М. позов підтримав, з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судові засідання, які призначалися на 10 год. 00 хв. 29.11.2013 року, 09 год. 00 хв. 17.12.2013 року, 09 год. 00 хв. 30.01.2014 року, 09 год. 00 хв. 03.03.2014 року, 09 год. 00 хв. 04.04.2014 року, 11 год. 00 хв. 06.05.2014 року, жодного разу не з`явилася. Нею двічі подавалася заява про відкладення розгляду справи, без доказів на поважність причини неявки в судове засідання. В судове засідання, призначене на 11 год. 00 хв. 06.05.2014 року відповідачка втретє подала заяву про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю участі в судовому засіданні її представника, при цьому не надала відповідного доказу. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 23.08.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № IFІWG100000258, згідно якого відповідачці було надано кредит в сумі 28 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2037 р. (а.с.13-16). Для забезпечення виконання даного зобов`язання 23.08.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого відповідачка надала в іпотеку квартиру загальною площею 81,40 кв.м, житловою площею 48,50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-21). Сторони оцінили зазначений предмет іпотеки на день укладення іпотечного договору в 176750,00 грн. (п. 33.5 Іпотечного договору). [PERSON] отримала кредитні кошти, про що свідчить касовий ордер № 2 від 23.08.2007 р. (а.с.17), але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості, яка станом на 03.10.2013 року перед банком становить: 42426,98 дол. США заборгованості за кредитом, 3483,39 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 540,21 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, 4766,19 дол. США пені за несвоєчасність невиконання зобов`язань за договором, 31,29 дол. США штрафу (фіксована частина), 2560,84 дол. США штрафу (процентна складова), а разом - 53808,90 дол. США, що за офіційним курсом гривні 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.10.2013 р. складає 429933,09 грн. (а.с.5-7). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитовець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися в повному обсязі та в установлені строки, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту надає право позивачу достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст.38 цього закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Що стосується вимоги позивача про виселення відповідачки з квартири, то суд виходить з наступного. У ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст.40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, законодавець вимагає дотримання обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Недотримання вищезазначеної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звернуто стягнення. Як встановлено судом, позивачем на адресу відповідачки був направлений лист № 30.1.0.0/2-495 від 20.08.2013 р. (а.с.9), яким висунуто вимогу погасити заборгованість по кредитному договору № IFІWG100000258 від 23.08.2007 р. та добровільно звільнити вищевказану квартиру. Однак належні докази, які б підтвердили отримання [PERSON] таких вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», в матеріалах справи відсутні. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про виселення відповідачки з квартири є такою, що не підлягає задоволенню. Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 549, 550, 610, 611, 612, 651, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 35, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial