Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач 09.07.2013 року звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог, що 29.06.2010 року між ним та відповідачем був укладений договір позики в простій письмовій формі. Згідно розписки він передав відповідачу грошові кошти в сумі 1270 гривень, а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму у строк до 10.07.2010 року. У разі невиконання свого обов'язку своєчасно повернути грошові кошти, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу у розмірі 1270 гривен, 10 відсотків щомісячних від суми позики, судові витрати по справі та моральну шкоду у розмірі 1000 тисячі євро. На час подання позову відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав. Просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 1270 гривень та проценти за користування грошима; стягнути 1 000 євро в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Також визнав, що дійсно скористався банківською карткою відповідача [PERSON] та в 2013 році зняв з неї спочатку 1700 гривень, а потім ще 1650 гривень в рахунок погашення боргу. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали. При цьому [PERSON] пояснив, що дійсно написав [PERSON] розписку в про те, що отримав від нього гроші, хоча насправді грошей не отримував. Після цього позивач почав вимагати в нього повернення боргу, якого насправді не було. При цьому позивач погрожував, що звернеться з цього приводу до міліції. Він, [PERSON], злякався погроз та в рахунок погашення не існуючого боргу надав позивачу свою зарплатну карту, з якої останній в серпні 2013 року зняв 1700 гривень та в жовтні 2013 року зняв ще 1650 гривень. Вважає, що вказані суми повністю покривають суму боргу за договором позики. Суд, вислухавши в судовому засіданні сторони, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 29.06.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у простій письмовій формі на суму 1270 гривень, з виплатою 10 відсотків щомісячних від суми позики, а також відшкодування судових витрат та моральної шкоди в сумі 1000 євро, що підтверджується розпискою (а.с.6), згідно якої відповідач зобов'язувався повернути суму боргу до 10.07.2010 року. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей і договір вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Договір позики укладається у письмовій формі, і, відповідно цього договору позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені в договорі. З копії довідки карткового рахунку на відповідача [PERSON] (а.с.27) вбачається, що 27.08.2013 року з його рахунку було знято 1700 гривень та 25.10.2013 року 1650 гривень. В судовому засіданні позивачем [PERSON] було визнано, що вказані суми грошей були зняті ним з картки відповідача [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором позики. Таким чином судом встановлено, що станом на 25.10.2013 року відповідачем [PERSON] повернуто позивачу [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором позики 3350 гривень. Отже, станом на 25.10.2013 року відповідач [PERSON] користувався грошима позивача 38 місяців 26 днів. За вказаний період сума процентів за користування грошима становить 4936 гривень (за 38 місяців 4826 грн.+ 110 грн. за 26 днів). З урахуванням повернутих 3350 гривень, залишок неповернутого боргу за договором позики становить 2856 гривень (1270 сума боргу + 4966 проценти = 6206 грн. - 3350 грн.). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. За змістом ст. ст. 15,16 ч. п., 23 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судовому практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1991 року № 4 (з подальшими змінами) роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди (немайнової) шкоди розглядаються, в тому числі: при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спірні правовідносини виникли внаслідок порушення грошового зобов'язання, на які розповсюджується положення глави 51 ЦПК України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Отже, при передбачені у договорі, що є обов'язковим для виконання сторонами, можливість відшкодування моральної шкоди, з урахуванням положень ст. 611 ЦК України, в даному випадку наявні правові підстави для такого відшкодування, оскільки договір позики, укладений між сторонами, не визнавався у встановленому законом порядку недійсним, а доводи позивача про неотримання грошей за договором не є слушними, бо спростованні самим договором та не підтвердженні жодним іншим доказом. За абзацом 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у абз. 2 п. 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 4, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим суд не погоджується з положеннями договору позики в частині визначення моральної шкоди у розмірі 1000 євро ще до існування факту порушення грошового зобов'язання, оскільки при укладенні договору не можливо було напевно визначити обсяг душевних страждань, адекватним до чого була компенсація позивачеві немайнової шкоди на вказану суму. Вирішуючи питання про розмір немайнової шкоди, суд враховує керівні роз'яснення Пленуму Верховного Суду України зі спірних питань, із огляду на вмотивування позивачем спричинених йому переживань внаслідок неповернення відповідачем боргу, на що він розраховував, що суд знаходить переконливим, але за відсутності інших даних, що свідчили б про глибинність і довго тривалість душевних страждань, що призвели до зміни звичного образу життя позивача і необхідність докладати ним додаткових зусиль для відновлення первісного стану, буручи до уваги принцип розумності і справедливості, суд вважає за можливе компенсувати позивачу за рахунок відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. При цьому суд відзначає, що не сприймає як належний доказ на підтвердження позовних вимог свідчення свідка [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що знаходячись в будинку [PERSON], з яким підтримує дружні стосунки, навесні минулого року особисто передавала у борг відповідачу [PERSON] 1700 гривень належних позивачу, оскільки її показання не стосуються періоду укладення договору позики між сторонами. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 229, 40 гривень (а.с. 2).

Outcome: partial