Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач 06.11.2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь 14 741,57 грн боргу та судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що в серпні 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, за яким відповідач отримав 5500 доларів США. За даною відповідачем розпискою строк виконання зобов`язання щодо повергнення відповідачем позичених коштів не встановлений. 26.09.2017 року у відповідності до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України ним була направлена вимога про повернення коштів до 01.11.2017 року. Проте відповідач кошти не повернув. Станом на момент пред`явлення сума заборгованості за курсом НБУ 5500 дол. США становить 144741 грн. 50 коп. Просить стягнути на свою користь з відповідача борг в загальній сумі 144741,57 грн. та судові витрати на правову допомогу 14400, 00 грн. та судовий збір 1447, 42 грн. Ухвалою суду від 07.11.2017 року позовна заява була залишена без руху, надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою су4ду від 27.12.2017 року було відкрито провадження уданій справі. Після відкриття провадження було встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, тому на підставі ст. 187 ч. 11 ЦПК України позов було повторно залишено без руху ухвалою суду від 12.01.2018 року. Після усунення позивачем недоліків, ухвалою суду від 05.02.2018 року продовжено розгляд справи, призначено судове засідання на 19.04.2018 року. Судове засідання 19.04.2018 року було відкладено на 05.06.2018 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання 05.06.2018 року відповідач повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, отже, суд ухвалив заочне рішення, яким повністю задовольнив позовні вимоги. За заявою відповідача від 04.12.2018 року заочне рішення було скасоване ухвалою суду від 11.01.2019 року та справа була призначена до розгляду на 13.02.2018 року. 13.02.2018 року та 29.03.2019 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача для витребування доказів. В судовому засіданні 26.06.2019 року позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що спочатку договір позики був укладений в 2008 році, проте, розписка про те, що відповідач позичив у нього гроші в сумі 5500 дол. США відсутня. Тому в 2014 році позивач попросив [PERSON] написати нову розписку. Відповідач написав розписку від 12.11.2014 року, в якій підтвердив, що в серпні 2008 року позичив у [PERSON] 5500 дол. США для покупки земельної ділянки. Оскільки строк повернення коштів не був визначений в договорі, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення коштів до 01.11.2017 року, проте, відповідач до цього часу так і не виконав свої зобов`язання, борг не повернув. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, або застосувати строк позовної давності. Пояснив, що кошти в сумі 5500 дол. США передавалися позивачем відповідачу в якості хабаря для передачі посадовим особам для вирішення питання про отримання у власність земельної ділянки. Ці кошти були передані [PERSON] , [PERSON] , які виявилися шахраями, і кошти йому не повернули. Тому в розписці, яку відповідач написав 12.11.2014 року, ним було зазначено, що борг буде повернуто позивачу після повернення грошей йому [PERSON] та [PERSON] . За даним фактом Ковпаківським районним судом м. Суми розглядалася кримінальна справа, де у зв`язку з цими обставинами відповідач був потерпілим. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що в серпні 2008 року на підставі усної домовленості [PERSON] отримав від [PERSON] 5500 дол. США для купівлі земельної ділянки. Як пояснив позивач в судовому засіданні, вказану земельну ділянку відповідач мав намір придбати для себе, у зв`язку з чим і позичив гроші. В цій частині доводи позивача не спростовані. В той же час позивач не надав суду укладеного в письмовій формі договору позики. Натомість, надав розписку від 12.11.2014 року, в якій відповідач підтвердив, що в серпні 2008 року позичив у [PERSON] 5500 дол. США для купівлі земельної ділянки. В розписці відповідач зазначає, що борг буде повернутий після того, як йому повернуть ці гроші [PERSON] та [PERSON] Даний факт підтверджується оригіналом розписки (а.с. 82). 26.09.2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення коштів до 01.11.2017 року (а.с.4-6). Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України про договір та про договір позики. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Момент укладення договору визначений ст. 640 ЦК України: договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Згідно з\~ст.\~1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1051 ЦК України передбачено, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, судом встановлено, що сума коштів, яка, за ствердженням позивача передавалася ним відповідачу в якості позики, більше, ніж у десять разів перевищувала встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а отже, договір позики повинен був укладатися в письмовій формі. Надана суду позивачем розписка від 12.11.2014 року, не є договором позики, оскільки в ній відсутні передбачені законом умови для даного виду договорів. Фактично цією розпискою відповідач лише підтверджує, що гроші в сумі 5500 дол. США були передані йому [PERSON] в 2008 році. В судовому засіданні встановлено, що самого договору позики в письмовій формі, який би укладався між сторонами в 2008 році, не існує. А договір позики на суму, що не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладений в усній формі, є нікчемним, тобто не породжує будь-яких прав та обов`язків для сторін та юридичних наслідків. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що в 2008 році укладався письмовий договір позики, оскільки такий договір суду не наданий, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в сумі за курсом НБУ - 5500 дол. США становить 144741 грн. 50 коп. є необґрунтованими і підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог, заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed