Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач 05.01.2021 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на такі обставини. Вона з 20.09.2018 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З вересня 2020 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та проживають окремо, дитина з вказаного часу проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Вона є фізичною особою підприємцем, однак відповідно до положень ч. 4 ст. 84 СК України, має право на утримання як дружина, з якою проживає дитина, а відповідач, у свою чергу зобов`язаний надавати допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Проте відповідач ухиляється від надання такої допомоги, при цьому ніде не працює, хоча має таку змогу. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Ухвалою про відкриття провадження від 11.03.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам\~ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. В матеріалах справи наявний відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів, що надійшов на адресу суду 01.04.2021 року (а.с. 14-15). У своєму відзиві відповідач посилається, що він є інвалідом по зору ІІІ групи, на сьогодні він не працює за станом здоров`я та через ситуацію в Україні, пов`язану з економічною кризою. Він отримує пенсію по інвалідності, сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини. Аліменти на утримання дружини платити не має фінансової можливості. Також повідомляє, що позивач є фізичною особою підприємцем, працює, має стабільний дохід, здає в оренду об`єкт своєї нерухомості. Крім того вказує, що дитина знаходиться 4-5 днів у неділю у нього або у його матері, у зв`язку з тим, що позивач кожен день працює. Враховуючи вказане, просить у задоволенні позову відмовити. Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] (а.с.21), в якому позивач посилається, що її право на утримання аліментів від позивача до досягнення дитиною трьох років передбачено сімейним законодавством незалежно від її матеріального стану, за умови лише можливості відповідачем надавати таку допомогу. Відповідач має ІІІ групу інвалідності по зору, яка є робочою. Доказів, що відповідач не має можливості працевлаштуватись через складну економічну ситуацію в країні, ним не надано. Зазначає, що відповідач має свій Інтернет - магазин та займається іншими видами діяльністю в мережі Інтернет, зокрема рекламою, має стабільний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Таким чином, відповідач має можливість працювати, але ухиляється від офіційного працевлаштування та приховує свій реальний дохід. Зазначила, що донька дійсно іноді перебуває у батька, однак максимальна тривалість перебування доньки у батька за його бажанням складає три дні на тиждень, без ночівлі. Враховуючи вказане, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 20.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 року шлюб між ними розірвано. Сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.3), яка на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Факт проживання дитини разом з позивачем не заперечувався відповідачем під час розгляду даної справи. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилалася, що має право на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, а відповідач не працює, проте має можливість надавати таку допомогу у розмірі 1/6 частини його доходів. При цьому відповідач у добровільному порядку не надає такої матеріальної допомоги. Судом також встановлено, що згідно судового наказу, виданого Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області 16.03.2021 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу) до повноліття дитини. Крім того, судом встановлено, що відповідач має ІІІ групу інвалідності з 01.12.2020 року за загальним захворюванням по зору, має можливість працювати адміністратором, рекламним агентом (а.с. 16). Згідно ч. 3 статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Доводи відповідача про неможливість сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку через фінансові труднощі підтвердження не знайшли. Посилання відповідача на те, що він отримує лише пенсію по інвалідності, інших доходів не має та не має можливості працевлаштуватися через стан здоров`я та економічну кризу в країні не підтверджується жодними доказами, при цьому відповідач не повідомляє суд про розмір та джерела свого доходу, жодних даних про розмір його пенсії, інших джерел доходів суду не надає. В той же час, суд не знаходить підтвердження тим фактам, що відповідач має свій Інтернет - магазин та займається іншими видами діяльністю в мережі Інтернет, зокрема рекламою, має стабільний дохід, тому суд відхиляє такі посилання позивача як на підставу своїх вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Отже, суд приходить до висновку про те, що сторони за час розгляду справи в суді розпорядилися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд, даючи оцінку доказам наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач має обов`язок надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, виходячи з наступного. Відповідач, згідно наданих суду документів офіційно не працевлаштований, має третю групу інвалідності по зору, має аліментні зобов`язання щодо утримання доньки у розмірі ј частини його доходів, проте має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Щодо розміру аліментів, суд вважає за необхідне визначити його в 1/8 частці від заробітку (доходу), беручі до уваги встановлені обставини справи. Отже, суд при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, проте у меншому розмірі ніж просить позивач, а саме в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу), щомісяця, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на звільнення позивача [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та відсутності у суду відомостей щодо звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий у розмірі 908,00 грн., що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір» та положенням, встановленим ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial