Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулося\~ до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови\~ договору б/н від 18.06.2015 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 34044 грн. 94 коп., з яких: заборгованість за кредитом 9947,16 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 20600,40 грн.; заборгованість за пеню та комісією 1400 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процента складова) 1597,38 грн. Представник позивача, у порядку ст..158 ЦПК України, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав письмові заперечення проти позову (а.с.54-56, 60-62, 66-68). Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку,\~ що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що 18.06.2015 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, згідно з яким позичальник [PERSON] отримав у позивача кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 43,20 % річних протягом терміну дії картки. Відповідач, підписавши анкету-заяву, погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, станом на 31.01.2017 р. виникла заборгованість на загальну суму 34044,94 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.ст. 1048 - 1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Зі справи вбачається, що обґрунтовуючи позов, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов та Правил. Умови кредитного договору відповідачем не оспорюються. Як свідчить розрахунок заборгованості, відповідач періодично користувався кредитною карткою, при цьому періодично частково погашав заборгованість перед Банком. Остатній платіж на погашення заборгованості (в межах визначеного позивачем періоду стягнення) боржником здійснено 28.10.2015 в сумі 4,91 грн. (а.с.3). З огляду на це, у відповідача виникло прострочення за зобов`язанням по погашенню кредиту. Проте, вирішуючи питання про розмір заборгованості, суд бере до уваги, що згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Статтею 6 п.19 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є, окрім інших, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] № 89 від 03.03.2017 р. старший солдат [PERSON] в період з 11.08.2016 р. по 12.11.2016 р., безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО у м.Маріуполь Донецької області (а.с.49), є учасником бойових дій, має посвідчення серії [NUMBER] , видане 01.02.2017 (а.с.50), відповідно до відмітки у військовому квитку серії [NUMBER] [PERSON] перебуває на військовій службі з 14.04.2016 р. за контрактом у в/ч пп [NUMBER] Міністерства оборони України (а.с.73-77). Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час. З наведеного суд дійшов висновку, що відповідач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій та проходить військову службу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх. З урахуванням наведеного слід дійти висновку про розповсюдження вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на відповідача [PERSON] та не нарахування йому процентів за користування кредитом за період з 14.04.2016 р., а також щодо зменшення неустойки (штрафу, пені) за невиконання ним своїх зобов`язань до загальної суми 1000 грн. на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. Ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити розмір неустойки за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд дійшов висновку про зменшення неустойки (штрафів та пені) в розмірі 1400 грн., 500 грн. та 1597,38 грн., які нараховані станом на 31.01.2017 р., оскільки з відповідача проводяться стягнення коштів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини (а.с.63, 64), і вважає за можливе її зменшити до 1000 грн. з врахуванням вказаних обставин. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту 9947,16 грн., за відсотками 6030,70 грн. (за період з 18.05.2015 р. по 14.04.2016 р.), заборгованість за пенею, комісією та штрафами 1000 грн., що разом складає 16977,86 грн. На підставі ст.88 ЦПК України, суд\~ стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 797,92 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial