Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Перший заступник керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся до суду з позовом про повернення земельної ділянки із незаконного користування. В обґрунтування позову прокурор зазначає, що 10.3.2017 року між Кадубовецькою сільською радою та [PERSON] укладено добровільну угоду про плату за використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,37 га. 04.10.2017 року комісією за участю представників Кадубовецької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, у присутності землекористувача [PERSON] обстежено земельну ділянку, яка перебуває в користуванні останнього. За результатами обстеження встановлено, що обстежувана земельна ділянка розташована на території Кудубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецькій області за межами населеного пункту в урочищі «Бавки», обробляється, з метою вирощування сільськогосподарських культур, фактична площа земельної ділянки - 1,4314 га, у землекористувача відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки. Крім того, посилається на те, що оскільки в добровільній угоді відсутня державна реєстрація правочину, він вважається неукладеними. Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами та просив задовольнити в повному обсязі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Кадубовецької сільської ради Ткачук І.Д та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, не заперечили проти його задоволення. Відповідно ч.4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.03.2017 року між між Кадубовецькою сільською радою та [PERSON] укладено добровільну угоду про плату за використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,37 га. Пунктом 1.2. зазначеної угоди передбачено термін користування земельною ділянкою, що становить 1 рік (а.с. 10). 04.10.2017 року проведено обстеження земельної ділянки комісією, до якої входили представники Кадубовецької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, інженер - землевпорядник та землекористувач [PERSON], що вбачається з акту земельної ділянки (а.с. 13-14). В ході обстеження встановлено, що обстежувана земельна ділянка розташована на території Кудубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецькій області за межами населеного пункту в урочищі «Бавки», обробляється, з метою вирощування сільськогосподарських культур, фактична площа земельної ділянки - 1,4314 га, у землекористувача відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки. Вказане вбачається із акту обстеження (а.с. 13-14). Статтею 12 ч. 1 п. в ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною 1 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди земельної ділянки) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно доп. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, зважаючи на вищенаведені норми законодавства, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1ст. 210 ЦК України є укладеним із моменту його державної реєстрації. Дана правова позиція викладена в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якої не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Судом встановлено а також даний факт не заперечували відповідачі, що Кадубовецькою сільською радою будь-які рішення щодо передачі в користування спірної земельної ділянки [PERSON] не приймалися. Добровільна угода про плату за використання земельною ділянкою, укладена між відповідачами, не зареєстрована у встановленому Законом порядку, та суперечить чинному законодавству, а отже вважається не укладеною. Звідси випливає, що земельна ділянка передана в оренду без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідачем у справах про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбаченихзаконом, адміністративним актом чи договором. Позов про витребування майна від особи, у незаконному володінні якої це майно перебувало, але в якої його на момент розгляду справи в суді. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь прокуратури Чернівецької області підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved