Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилається на те, що відповідно до кредитного договору № ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] останній було видано кредит у розмірі 10424 долари США 26 центів, відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлений кредитним договором. В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за вище вказаним кредитним договором, 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту порушені. Станом на 08 червня 2015 року заборгованість відповідача становить у розмірі 7005 доларів США 47 центів, та складається з наступного: 6223 долари США 19 центів - заборгованість за кредитом; 386 доларів США 62 центи - заборгованість по процентам за користування кредитом; 18 доларів США 02 центи - заборгованість по комісії за користування кредитом; 32 долари США 72 центи - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11 доларів США 89 центів штраф (фіксована частина); 333 долари США 03 центи штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, пояснила суду, що проценти, комісії та штрафні санкції нараховані банком у відповідності до підписаного сторонами кредитного договору, оскільки відповідач не за графіком та не в повному обсязі вносила обовязкові платежі в рахунок погашення кредиту. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, наголошувала, що кошти в рахунок погашення кредиту вносила, але інколи меншими частинами за суму обовязкового платежу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений неодноразово та належним чином, що підтверджено повідомленнями та розписками про отримання ним судових повісток. Про причини неявки суд не повідомлено, в звязку з чим суд розглянув справу у його відсутність (а.с. 72, 79, 82, 85, 87, 95). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ODKTGA00000024, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 11666 доларів США 86 центів у вигляді не поновлювальної лінії на наступні цілі: у розмірі 10000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 300 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 74 долари США 26 центів страхування майна, 50 доларів США особисте страхування , а також у розмірі 1242 долари США 60 центів на сплату страхових платежів. Відповідно до вказаного договору позичальник зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому договором в строк до 25 квітня 2018 року (а.с. 13-15). Відповідно умов кредитного договору щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 162 долари США 56 центів згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п. 8.4. при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. В забезпечення своєчасності виконання зобовязання [PERSON] по кредитному договору № ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 року був укладений договір поруки від 25 квітня 2008 року між банком та [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до цього договору поручитель зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання всіх зобовязань. Згідно статуту товариства, затвердженого загальними зборами акціонерів 30 квітня 2009 року,Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». У звязку з чим, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» стало правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 29). 23 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якої банк надав позичальникові кредит у розмірі 12450 доларів США 62 центи у вигляді не поновлювальної лінії на наступні цілі: у розмірі 10000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 2450 доларів США 62 центи на сплату страхових платежів (а.с.18). Крім того у додатковій угоді було встановлено наступне: в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦПК України, сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобовязань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку: -у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом; -у розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. При цьому, на підставі зазначеної додаткової угоди зміни до договору поруки, який був укладений з [PERSON] не вносилися. Пунктом 13 договору поруки, укладеного 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. У матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені зміни були погоджені з поручителем. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено наступне: відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Отже, договір поруки припиняється при наявності двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що установлення додатковою угодою від 23 квітня 2013 року до кредитного договору № ODKTGA00000024 від 25 квітня 2008 року збільшеного обсягу відповідальності відповідача [PERSON] за вище вказаним кредитним договором, без згоди поручителя, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та є підставою для визнання поруки такою, що припинилась. Таким чином, суд вважає, що договір поруки укладений 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] є припиненим з підстав зазначених вище. Разом з тим, відповідач [PERSON] свої зобовязання за умовами кредитного договору не виконує. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків, пеня та комісія обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасила суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, не суперечить чинному законодавству стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму в валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Станом на 08 червня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складається з наступного: -6223 долари США 19 центів, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 08 червня 2015 року складає 130811 гривень 45 копійок - заборгованість за кредитом; -386 доларів США 62 центи, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 08 червня 2015 року складає 8126 гривень 75 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; -18 доларів США 02 центи, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 08 червня 2015 року складає 378 гривень 78 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафних санкцій, які підлягають стягненню в національній валюті України - гривні, -687 гривень 77 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; -249 гривень 93 копійки - штраф (фіксована частина); -7000 гривень 29 копійок - штраф (процентна складова). Представником позивача був наданий розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Відповідач [PERSON] не погодилась з вказаним розрахунком, однак доказів на спростування розміру заборгованості в зазначеному розрахунку суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 08 червня 2015 року наданий суду представником позивача відповідає вимогам закону (а.с. 3-7). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть у справі. Стороною відповідача не надано суду доказів на спростування вимог позивача. Всі доводи ґрунтуються лише на її поясненнях, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні належними доказами. З огляну на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1472 гривні 55 копійок.

Outcome: partial