Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач 02.04.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон до Королівства Іспанія у період з 15 червня по 31 серпня 2020 року у її супроводі, без дозволу та супроводу батька дитини - [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила, що 16 червня 2006 року між нею та відповідачем було зарестровано шлюб. Від цього шлюб [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] . Шлюб між сторонами на даний момент не розірвано, але на протязі останніх 10 років спільне проживання останніх носить періодичний характер. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час у позивача є фінансова можливість вивезти дитину за кордон на відпочинок, підвищити рівень її світогляду, ознайомити з культурою інших народів з можливістю покращити її навички у вивченні іноземної мови. Позивачем було запропоновано відповідачу звернутись до нотаріуса з метою надання його згоди на виїзд їх спільної дитини за кордон на відпочинок, проте відповідач жодним чином не відреагував на пропозицію позивача з даного приводу, внаслідок чого змушена звернутись до суду з позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.05.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність, ухвалив: розглядати справу у відсутність сторін. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відпоідні ним правовідносини. 16 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серії [NUMBER] від 26.10.2006 року (арк. справи 7). Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.10.2006 р. (арк. справи 8). 15 липня 2014 року [PERSON] змінила ім`я, про що складено відповідний актовий запис №46. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені, серії [NUMBER] від 15.07.2014 року (арк. справи 8 зворотна сторона). 04 березня 2019 року [PERSON] було направлено на ім`я [PERSON] звернення яким запропоновано останньому звернутись до нотаріуса з метою надання згоди на виїзд дитини і сприяти тому, що донька відпочиватиме за кордоном та з користю проведе канікули або своє дозвілля. Дане звернення відповідачем проігноровано (арк. справи 9). Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 12.07.2019 року №93, орган опіки та піклування Суворовського району визначено за доцільне тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] за межі України, без згоди батька [PERSON] до Королівства Іспанії, на період з 15.06.2020 року по 31.08.2020 року (арк. справи 36). Виїзд дитини разом з позивачем за кордон на певний час сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, розширить її кругозір. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 768 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 27 січня 2020 року.

Outcome: approved