Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, який згодом уточнило /а.с.48/, мотивуючи тим, що 26.12.2011 року [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н, яка за своєю сутністю є договором приєднання до Договору про надання банківських послуг, згідно якої отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачеві була видана карта «Універсальна, 5 днів пільгового періоду». Відповідач надав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку і надав Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з [PERSON] та правилами надання банківських послуг (далі Умови), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. За [PERSON] має право в односторонньому порядку змінювати Тарифи та інші невідємні частини договору, в тому числі і розмір відсоткової ставки за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по рахунку, яку позичальник зобовязаний отримувати так само, як і отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені ним операції; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобовязання за договором та угодою, надав відповідачеві кредит. Відповідач своїх зобовязань не виконав, не надав своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками, за що відповідачу були нараховані штрафні санкції. Станом на 31.10.2017 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 11\~539 грн. 93 коп., яка складається з 124 грн. 88 коп. заборгованості по кредиту; 7 389 грн. 34 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 000 грн. заборгованості за пенею; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 525 грн. 71 коп. штрафу (процентна складова). За наведених обставин позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати. При цьому позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період складає 55 днів; пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; базова ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості і становить 2,5 %; за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року 3,6%. Обовязковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Пеня дорівнює 0,24% від суми загальної заборгованості + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Також позивачем зазначено, що при даному виді договору допускається одностороння зміна процентної ставки з повідомленням про це клієнта Банку на офіційному сайті Банку або у виписках Банку, з якими відповідач зобовязаний знайомитись. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлені копії позовної заяви, додатків і процесуальних рішень за адресою його зареєстрованого місця проживання та відомим місцем фактичного проживання. Відповідач не надав відзиву на позовну заяву та жодних доказів. Вирішуючи надану справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини, за якими суд вирішує спір, врегульовані такими нормами закону. За положеннями статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, а також пунктів 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, в разі порушення позичальником строків виконання зобовязань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що 26.12.2011 року [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» було надано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої він виявив бажання оформити на своє імя картку /а.с.6/, однак у заяві не заначено, яку саме, і не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем згідно цієї заяви картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» як зазначено у позові, а також щодо часу видачі такої карти та строку її дії. Суду надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 99926253620355565 від 22.09.2014 року) /а.с.53/, однак не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що картрахунок 22.09.2014 року був відкритий на підставі заяви [PERSON] від 26.12.2011 року. Таким чином, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про укладення між сторонами у бідь-якому виді кредитного договору та отримання відповідачем за власною згодою платіжної карти «Кредитка «Універсальна» (50 днів пільгового періоду). Не надано доказів, на підставі яких можна встановити звязок між зазначеним у довідці банку номером карткового рахунку /а.с.53/, начебто відкритого на імя відповідача та будь-яким кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем. Крім того, не надано обґрунтованого логічно-зрозумілого розрахунку заборгованості. Документи, названі позивачем «розрахунок заборгованості» /а.с.5,52/, фактично містять лише певні показники, але не наданий алгоритм (формула), за яким можливо зрозуміти, як з наведених показників утворився результат (тіло кредиту; відсотки; з яких сум розраховані штрафи тощо; за який період). У таких «розрахунках» зазначено, що вони здійснені за договором від 26.12.2011 року, але як зазначено вище, судом не встановлений звязок між таким договором та зазначеним у довідці картковим рахунком /а.с.53/. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коди наявні підстави для звільнення від доказування. В даному випадку підстави звільнення від доказування, визначені ст. 81 ЦПК України, відсутні. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд пропонував позивачеві надати докази в обґрунтування викладених у позові обставин та розяснював наслідки невчинення таких дій /а.с.35,61/, однак як зазначено вище, таких доказів суду не надано. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин, суд вважає, що відсутні підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за невиконання зобовязань за кредитним договором. Існування такого договору позивачем не доведене, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed