Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23977,97 грн. та судові витрати у справі. Заявлені вимоги мотивує тим, що 31.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами зазначеного договору боржник зобовязувалась щомісячно здійснювати погашення кредиту, проте взяті на себе зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 31.01.2016 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням суми стягнутої за судовим наказом, становить 23977,97 грн. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи представник позивача до суду не зявився, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ним підтримані у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не погодившись із вимогами ПАТ КБ «Приватбанк» просила у задоволенні позову відмовити у звязку із пропуском строків позовної давності, про що надала письмову заяву. Зазначила, що заборгованість за судовим наказом нею погашена у повному обсязі у 2011 року, виконавче провадження закінчено. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 31.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем укладений кредитний договір (що складається з заяви, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною картою) про надання грошових коштів в сумі 250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,9% на місяць. На виконання умов зазначеного вище кредитного договору відповідач зобовязався щомісячно здійснювати погашення заборгованості на умовах, визначених розділом 5 Правил користування платіжною карткою та п.6.5 Умов. Сторони домовились про нарахування (в разі порушення умов договору в частині строків платежів більш ніж на 120 днів) штрафів в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Також, сторони дійшли згоди щодо зміни кредитного ліміту (п.5.3 Умов та правил надання банківських правил), який встановлюється за рішенням банку та може бути змінений у будь-який момент в односторонньому порядку. Згідно з наданою ПАТ КБ «Приватбанк» довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.11) відповідачу [PERSON] протягом 31.05.2007 року 28.01.2009 року було змінено кредитний ліміт з 250 грн. до 5000 грн. Як вбачається з матеріалів справи Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у звязку із зміною типу банку і є його правонаступником (а.с.22-23). Згідно з наданим позивачем розрахунком, у зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним вище кредитним договором станом на 31.01.2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 28162,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4999,54 грн.; боргу по процентах за користування кредитом 20010,74 грн.; пені та комісії 3152,67 грн. Відповідно до виданого Комсомольським міським судом Полтавської області судового наказу від 17.10.2008 року з відповідача [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за вказаним вище договором в сумі 5802,98 грн. (а.с.6). Вказане судове рішення набрало законної сили 06.11.2008 року. Виходячи із змісту приєднаної до матеріалів справи постанови державного виконавця від 01.08.2011 року, виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового наказу щодо стягнення з [PERSON] на користь банку боргу в сумі 5846,99 грн. закінчено у звязку із фактичним виконанням боржником. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, суд звертає увагу, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем заява разом із умовами та правилами складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Виходячи із змісту ст.1050 та 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. В разі порушення боржником взятого на себе зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, позикодацець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Виходячи з розяснень, що містяться у Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року (пункт 17) зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Разом із тим, за нормами статті 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, і яка за нормою ч.3 ст.267 вказаного Закону застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Наполягаючи на застосуванні строку давності відповідач посилався на пропуск позивачем загального строку позовної давності, який обмежений тривалістю у три роки. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України). Аналізуючи викладене, суд наголошує, що за змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи, що позивачем доказів на підтвердження факту укладення договору про збільшення позовної давності надано не було, беручи до уваги, що виконавче провадження закінчено 11.08.2011 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду лише 01.04.2016 року, тобто поза межами строку загальної позовної давності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала факту отримання кредиту, проте, суд звертає увагу, що позивачем доказів на підтвердження того чи підписувались позичальником, який є стороною кредитного договору, приєднані до справи умови і правила надання банківських послуг та правила користування платіжною картою, та чи є останні складовою саме кредитного договору згідно із заявою від 31.05.2007 року, ПАТ КБ «Приватбанк» не надано. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed