Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Перший заступник\~прокурора Дніпропетровської\~області,\~правонаступником якої\~є Дніпропетровська\~обласна прокуратура,\~в інтересах\~держави в\~особі Дніпровської\~міської ради звернувся до відповідачів з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року парикмахерської, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений ПП ПВКФ «Бан» та ТОВ «Техноком»; витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №153, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №154, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати стягнути з відповідачів на користь прокуратури Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що порушення інтересів держави в даному випадку полягають в тому, що на підставі договору купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року за відсутності правових підстав у юридичної особи виникло право власності на майно територіальної громади, чим порушено право власника цього майна Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження комунальним майном. Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади, завдає значної шкоди територіальній громаді, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає значної шкоди інтересам держави та громадян. Враховуючи, що орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, не забезпечив належний захист інтересів держави, а саме не вжив заходів щодо повернення спірного майна у власність територіальної громади міста, прокурором встановлено наявність передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для реалізації представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду із даним позовом. Вивченням стану законності у сфері державної та комунальної власності на території м. Дніпро прокуратурою Дніпропетровської області встановлено факт безпідставного набуття юридичними та фізичними особами права власності на об`єкти нерухомого майна територіальної громади міста Дніпро, а саме на нежитлові приміщення №153 та №154, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №12/4-3578 від 23 листопада 2018 року житловий будинок літ. А-9, загальною площею 8718,46, на [ADDRESS] , відноситься до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпро. Вказує, що 10 квітня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. зареєстровано право приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» на нежитлове приміщення №153 та [ADDRESS] . Для проведення державної реєстрації Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» було надано договір купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року, укладений з ПП ПВКФ «Бан», та акт від 15 лютого 2018 року інженера з інвентаризації нерухомості [PERSON] про розподіл нежитлового приміщення парикмахерської за адресою: [ADDRESS] , на нежитлові приміщення №153 та №154. Однак, нежитловим приміщенням №153 та [ADDRESS] було присвоєно відповідну нумерацію під час проведення 22 грудня 1986 року інвентаризації житлового будинку, а отже фактично вони не були утворені шляхом розподілу нежитлового приміщення парикмахерської. Зауважує, що ПП ПВКФ «Бан» не було власником нежитлових приміщень №153 та №154 на [ADDRESS] , а тому договір купівлі-продажу вказаного приміщення б/н від 11 березня 1999 року є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про власність», ст.225 ЦК УРСР 1963 року. У подальшому на підставі договорів купівлі-продажу №322 та №327 від 23 квітня 2018 року ТОВ фірма «Техноком» продала нежитлові приміщення №153 та [ADDRESS] , [PERSON] . Також з`ясовано, що на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя №5055 від 17 грудня 2018 року, [PERSON] передала у власність [PERSON] спірне нежитлове приміщення [ADDRESS] . Отже, власником приміщення [ADDRESS] є [PERSON] , а приміщення [ADDRESS] [PERSON] . Враховуючи, що спірне майно вибуло з володіння власника на підставі недійсного договору купівлі-продажу, укладеного не з власником майна, свідчить про його вибуття поза волею власника та наявність підстав для його витребування в порядку ст. 388 ЦК України. Оскільки спірне нерухоме майно було відчужене на користь [PERSON] та [PERSON] , Дніпровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі ст. 388 ЦК України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12 лютого 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] адвокат Круглий В.В. зазначив, що в даному випадку відсутні виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді в рамках ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» і такі підстави не доведені прокурором належними та допустимими доказами. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Прокурор в даному випадку не є належним позивачем, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що при зверненні з позовом у цій справі прокурор надав будь-які докази, які свідчать про те, що Дніпровська міська рада усвідомлено відмовилась від захисту інтересів та всупереч цим інтересам не звертається до суду, що у Дніпровської міської ради є причини, які об`єктивно перешкоджають захисту інтересів або Дніпровська міська рада припинена, а відтак звернення прокурора з позовом у цій справі є безпідставним та свідчить про порушення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України. Крім того, у п. 1.3. оспорюваного договору зазначено, що парикмахерська, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить ПП ПВКФ «Бан» на підставі договору купівлі-продажу №12/4 від 14 грудня 1995 року, та відчужується власником на користь ТОВ фірма «Техноком», що вказує на безпідставність доводів позивача про відсутність правових підстав для набуття права власності останнім на спірне майно, оскільки вказаний договір не визнаний у встановленому порядку недійсним. ЦК УРСР не містить норм, які б встановлювали нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна сторонами в яких є юридичні особи, що вказує на те, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону. Також будь-яких доказів про те, що приміщення, яке є предметом договору купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року парикмахерської, належало Дніпропетровській обласній раді та того, що саме це приміщення було передано Дніпровській міській раді згідно акту від 10 вересня 2003 року з боку позивачу не надано, що вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги у повному обсязі та вважає, що вони не підлягають задоволенню. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року залучено [PERSON] співвідповідачем до розгляду цивільної справи за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноком» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та витребування майна. 26 липня 2019 року на адресу\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~у якому\~представник відповідача [PERSON] адвокат Єрмолаєв Ю.А. вказує, що представляючи в судах місцеві ради та подаючи позови від їх імені, прокурори не здійснюють захист інтересів держави. Із матеріалів справи не вбачається, які саме обставини перешкодили Дніпровській міській раді самостійно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Також із доданих до позовної заяви матеріалів не вбачається на підставі якого документа житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , перебував на балансі та/або у власності обласного житлово-комунального підприємства «Південне», та чи наділено це підприємство повноваженнями щодо передачі житлових будинків саме у власність територіальної громади. Крім того, фактична площа житлового будинку, переданого за актом приймання-передачі від 10 вересня 2003 року не співпадає із площею, яка обліковується в Реєстрі об`єктів права комунальної власності. Прокуратурою Дніпропетровської області до позовної заяви не надано належних доказів передачі житлового будинку до комунальної власності з дотриманням процедур, встановлених Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». Сам по собі факт приймання-передачі житлового будинку без дотримання сторонами такої передачі процедур, встановлених Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», не породжує права комунальної власності на окреме державне майно (нежитлове приміщення в багатоквартирному житловому будинку), так само як і рішення ради про згоду прийняти державне майно у комунальну власність та подальша реєстрація такого права на підставі рішення ради, самі по собі не є правовстановлюючими документами. Приміщення №154 за адресою: [ADDRESS] , за своїми технічними характеристиками не відноситься до житлового фонду, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Відповідно до технічного паспорту від 15 лютого 2018 року, вказане приміщення є нежитловим приміщенням. Таким чином, вказане спірне нежитлове приміщення в 2003 році взагалі не повинно було передаватись ОЖКП «Південне» та відповідно не повинно було передаватись останнім в комунальну власність Дніпропетровської міської ради. В матеріалах відсутні будь-які докази реєстрації права власності на нежитлове приміщення №154 за адресою: [ADDRESS] , за Дніпровською міською радою. Прокуратурою Дніпропетровської області не надано ані свідоцтво про право власності, ані витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від КП «Дніпропетровське МБТІ». Витяг з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра від 22 листопада 2018 року №4400 не є належним доказом, який би підтверджував виникнення у Дніпровської міської ради права власності на спірне приміщення №154 площею 77,0 м?. Також зазначає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про недійсність договору купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року перукарні. На момент укладання між [PERSON] та [PERSON] іпотечного договору від 6 грудня 2018 року №4931 право власності на приміщення №154 за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] було зареєстровано 23 квітня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2018 року №327, укладеного з ТОВ «Техноком». Отже, [PERSON] була законним власником приміщення № [NUMBER] , площею 77,0 м?, і відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України розпорядилась належним їй майном, уклавши договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 17 грудня 2018 року №5055. Таким чином, [PERSON] в розумінні ст. 328 ЦК України є правомірним власником приміщення №154, а тому вказане приміщення не підлягає витребуванню від [PERSON] . Твердження позивача стосовно того, що спірне приміщення передано Дніпровською міською радою в оренду спростовуються п. 1.1. Договору №236-ДРА/16 від 14 грудня 2016 року. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2019 року задоволено клопотання\~представника відповідача\~ [PERSON] \~про витребування\~доказів та\~витребувано у\~Комунального підприємства\~«Дніпропетровська міжміське\~бюро технічної\~інвентаризації» Дніпропетровської\~обласної ради\~належним чином\~завірену копію\~інвентаризаційної справи\~на буд. [ADDRESS] . Витребувано у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких: 16 квітня 2018 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40651208 щодо приміщення 154 в буд. [ADDRESS] ; 16 квітня 2018 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40646091 щодо приміщення 153 в буд. [ADDRESS] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноком», яке мало статус третьої особи, співвідповідачем до розгляду цивільної справи за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та витребування майна. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2020 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено та зобов`язано Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради надати для огляду в судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська інвентаризаційну справу на буд. [ADDRESS] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 вересня 2020 року позовну заяву Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноком» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та витребування майна залишено без розгляду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу\~першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задоволено, ухвалу\~Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та\~направлено зазначену справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Хрипунов Д.Г., у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, звернув увагу на те, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Єрмолаєв Ю.А. заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноком», повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не подавав. Суд, вислухавши представників позивача [PERSON] , Єрьоменко К.В., [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - адвоката Хрипунова Д.Г., відповідача [PERSON] та її представника адвоката Єрмолаєва Ю.А., дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 11 березня 1999 року між Приватним підприємством Приватна виробнича фірма «Бан» (ідентифікаційний код 20273846) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» (ідентифікаційний код 23931132) укладено Договір купівлі-продажу парикмахерської, відповідно до п. 1.1. якого Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» придбало нежитлове приміщення парикмахерської, загальною площею 140,7 м?, в житловому будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.63-64). 12 березня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Приватне підприємство Приватна виробнича фірма «Бан» (ідентифікаційний код 20273846) (ідентифікаційний код 20273846) (т.3 а.с.95). З копії Акту від 15 лютого 2018 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомості, вбачається, що було виконано розподіл нежитлового приміщення парикмахерської за адресою: вул. Робоча, 22а літ. А-9, на нежитлове приміщення №153, яке складається: 1 тамбур 2,7 м?, 2 основне приміщення 22,8 м?, 3 - коридор 6,7 м?, 4 умивальна 3,7 м?, 5 - основне приміщення 12,6 м?, 6 основне приміщення 5,7 м?, 7 коридор 5,9 м?, та на нежитлове приміщення №154, яке складається з: 1 коридор 17,4 м?, 2 основне приміщення 10,0 м?, 3 основне приміщення 20,8 м?, 4 умивальня 1,3 м?, 5 туалет 1,3 м?, 6 підсобне приміщення 6,6 м?, 7 основне приміщення 19,6 м? (т.1 а.с.14). На нежитлові приміщення №153 та №154 за адресою: [ADDRESS] , виготовлено технічні паспорти за станом на 15 лютого 2018 року, у яких замовником технічної інвентаризації зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» (т.1 а.с.15-22). 23 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за п. 1.1. якого остання прийняла у власність нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення №153, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.23-24). Також 23 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за п.1.1. якого остання прийняла у власність нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення №154, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.25-26). З копії листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №12/5-3578 від 23 листопада 2018 року вбачається, що у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра станом на 20 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , значаться такі об`єкти нерухомого майна: - житловий будинок літ. А-9, загальною площею 8718,46 м?, що перебуває на балансі КП «Жилсервіс-1» ДМР; - нежитлове приміщення на І поверсі житлового будинку літ. А-9, загальною площею 160,2 м?, що перебуває на балансі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради; - нежитлове приміщення на І поверсі житлового будинку літ. А-9, загальною площею 170,3 м?, що перебуває на балансі КП «Бюро»; - нежитлове приміщення на І поверсі житлового будинку бл. 2, загальною площею 77,0 м?, що перебуває на балансі КП «Бюро». Інформації щодо зняття з балансу вищезазначених об`єктів нерухомого майна для внесення змін до Реєстру балансоутримувачами не надавалось. Відповідно до бази даних «Оренда об`єктів комунальної власності» Департаментом були укладені договори оренди нерухомого майна за вищевказаною адресою: від 11 листопада 2016 року №200-ДРА/16 з Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, площею 162,43 м?; від 14 грудня 2016 року №236-ДРА/16 з Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, площею 83,3 м? (т.1 а.с.27-28). Згідно копії Витягу з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра на юридичну особу/заклад/об`єкт нерухомості, балансоутримувачем нежитлового приміщення на І поверсі житлового будинку літ. А-9 за адресою: [ADDRESS] , площею 77,0 м?, зазначено Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, підстава виникнення права власності рішення Дніпропетровської міської ради «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя»» №11/13 від 19 листопада 2003 року (т.1 а.с.29, 30). Відповідно до акту приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року, до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська переданий цілісний майновий комплекс обласного житлово-комунального підприємства «Південне». До переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська на 1 серпня 2003 року входить, зокрема, буд. [ADDRESS] , загальною площею 9018,30 м? (т.1 а.с.31-33). З переліку жилих будинків, що передаються з балансу Комунального житлового експлуатаційного підприємства «Південне» Дніпропетровської міської ради на баланс комунальним житлово-експлуатаційним підприємствам, підпорядкованим департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, що є додатком до рішення міської ради від 30 листопада 2011 року №53/17, встановлено, що новим балансоутримувачем будинку [ADDRESS] зазначено КП «Жилсервіс-1» (т.1 а.с.34-35). Згідно Договору №236-ДРА/16 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 14 грудня 2016 року, Департамент по роботі з активами Дніпропетровської міської ради, в особі заступника директора департаменту Янушкевич Т.В., на підставі рішення міської ради від 21 березня 2007 року №41/11 зі змінами та доповненнями передав, а Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в особі т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу [PERSON] , прийняв в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення, які розташовані на першому поверсі 9-ти поверхового будинку, загальною площею 83,30 м?, розміщені за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на балансі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, під використання для розміщення співробітників відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області; термін дії договору з 14 грудня 2016 року по 12 грудня 2019 року (т.1 а.с.36-43, т.3 а.с.114). З листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №18505 від 7 грудня 2018 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року згідно інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , приміщення №№153, [ADDRESS] , відсутні відомості про реєстрацію права власності за ПВКФ «Бан», ТОВ фірма «Техноком» та за будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою (т.1 а.с.44). Разом з цим, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 10 квітня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості відповідно до яких на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1999 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОКОМ» стало власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.99-102). 23 квітня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та яка є власником даного нерухомого майна і по даний час (т.3 а.с.99-102). Також з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 10 квітня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості відповідно до яких на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1999 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОКОМ» стало власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.103-108). 23 квітня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.103-108). 6 грудня 2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала від відповідача [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 592200 грн на строк десять днів з дня підписання цього договору, але не пізніше ніж 16 грудня 2018 року (т.3 а.с.67-69). У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 6 грудня 2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким відповідач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] в іпотеку належне їй майно, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.70-75,106-107). Пунктом 6.2. зазначеного іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов п.п.6.2.1., 6.2.2. цього договору, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, визначених цим договором, належить іпотекодержателю. 17 грудня 2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п.1 якого іпотекодавцем не виконано зобов`язання за договором позики, укладеним 6 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , сторони домовилися, що від іпотекодавця до іпотекодержателя в порядку, передбаченому діючим законодавством, переходить право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.76-78). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлове приміщення 154 за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 17 грудня 2018 року (т.3 а.с.103). 25 квітня 2019 року балансоутримувач КП «БЮРО» ДМР прийняв від ГУНП в Дніпропетровській області об`єкт оренди за договором оренди від 14 грудня 2016 року №236-ДРА/16 за адресою: [ADDRESS] , з метою подальшого дострокового припинення договору оренди у зв`язку з відсутністю потреби (т.3 а.с.115-116). Також в судовому засіданні встановлено, що рішень щодо передачі спірного майна у приватну власність у порядку передбаченому законом порядку будь-яким особам не приймалося та свідоцтв про право власності на нього не видавалося. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року парикмахерської, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Приватним підприємством ПВКФ «Бан» та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком», недійсним судом враховується наступне. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Оскільки спірний договір купівлі-продажу було укладено у 11 березня 1999 року, то спір про визнання договору недійсним має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його укладення, тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР 1963 року у редакції, чинній на момент їх виникнення. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на правові підстави, передбачені статтею 225 ЦК Української РСР 1963 року, а саме відсутність у ПП ПВКФ «Бан» права на продаж спірного нерухомого майна, оскільки таке майно належить до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпро по даний час, нежитлове приміщення №154 передавалося Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради під використання для розміщення співробітникам відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, тобто Дніпровська міська рада користується таким майном по даний час. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (стаття 225 ЦК Української РСР 1963 року). Згідно зі статтею 48 ЦК Української РСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Частиною першою статті 59 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Таким чином, оскільки наявні докази у справі в сукупності свідчать про те, що власник Дніпровська міська рада не мав волевиявлення спрямованого на відчуження спірного нерухомого майна, на користь чого свідчать досліджені в судовому засіданні докази, рішень щодо передачі спірного майна у приватну власність у порядку передбаченому законом порядку будь-яким особам не приймалося та свідоцтв про право власності на нього не видавалося, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу б/н від 11 березня 1999 року парикмахерської, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Приватним підприємством ПВКФ «Бан» та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Техноком»,недійсним. Вирішуючи позовні вимоги в частині витребування спірного нерухомого майна судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Згідно зі статтею 321 ЦК України встановлено принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі N 1522/25684/12). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі N6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі N 911/3680/17 (провадження N 12-104гс19) визначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічні висновки також викладені і в постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 205/3243/17-ц (провадження N 61-14763св20), від 7 квітня 2021 року у справі №202/589/18 (провадження N 61-12611св20), від 4 серпня 2021 року у справі №199/8662/16-ц (провадження N 61-6424св20). Отже, спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення №153 та 154, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , є власністю територіальної громади в особі Дніпровської\~міської ради та у приватну власність не передавалася у зв`язку з чим Приватне підприємство ПВКФ «Бан» не мало права відчужувати спірне майно на користь ТОВ «Техноком», а ТОВ «Техноком» відповідно не мало права відчужувати відповідачу [PERSON] , а тому спірне нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею. \~ \~ \~ \~Факт реєстрації права власності на нежитлове приміщення №154, яке розташоване за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~за відповідачем\~ [PERSON] \~на підставі\~договору про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя від\~17\~лютого 2018\~року висновків\~суду не\~спростовує,\~оскільки відповідач\~ [PERSON] \~з вищезазначених\~підстав не\~мала права\~передавати таке\~майно в\~іпотеку.\~ З огляду на викладене, позовні вимоги в частині витребування від відповідачів [PERSON] та [PERSON] спірного нерухомого майна також підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Доводи відповідачів висновків суду не спростовують, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів ними суду не надано. Так, доводи відповідачів спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, у тому числі й тим, що рішень щодо передачі спірного майна у приватну власність у порядку передбаченому законом порядку будь-яким особам не приймалося та свідоцтв про право власності на нього не видавалося, а також те, що до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в 2003 році було передано цілісний майновий комплекс обласного житлово-комунального підприємства «Південне», у тому числі й будинок [ADDRESS] , загальною площею 9018,30 м?. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Прокуратурою Дніпропетровської області, правонаступником якої є Дніпропетровська обласна прокуратура, за подання до суду позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу недійсним сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн та за подання позову про витребування майна у розмірі 53643,81 грн, що разом складає 55405,81 (т.1 а.с.58а). Таким чином, з відповідача ТОВ «Техноком» на користь Дніпропетровської обласної прокуратури слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу недійсним у розмірі 1762 грн. Розподіляючи судові витрати зі сплати судового збору між відповідачами [PERSON] та [PERSON] за подання до суду позовної заяви про витребування майна судом враховується наступне. Вартість приміщення [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] , складає 43,84% від ціни позову (1567709*100/3576254), а вартість приміщення №154, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , складає 56,16% від ціни позову (2008545*100/3576254) (т.1 а.с.56,57). Отже, з відповідача [PERSON] на користь Дніпропетровської обласної прокуратури за подання позову про витребування майна підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 23517,45 грн (53643,81*43,84/100), та з відповідача [PERSON] - у розмірі 30126,36 (53643,81*56,16/100).

Outcome: approved