Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Пирятинська РДА 05 червня 2015 року звернулася до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач указує, що [PERSON], з 2011 року систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство над своєю неповнолітньою дочкою [PERSON], народження [INFO]. За даним фактом 21 травня 2015 Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області внесено відомості до ЄРДР за № 12015100070003105 за ч. 3 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі КК). Мати неповнолітньої [PERSON] на повідомлення доньки [PERSON] про вчинення стосовно неї психологічного та фізичного насильства ніяким чином не реагувала. У зв'язку із вищезазначеними обставинами неповнолітня [PERSON] 07 травня 2015 року втекла з дому та не бажає більше проживати зі своїми батьками. Висновком Пирятинської РДА визнано доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої дочки [PERSON] У судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги, прохаючи суд відібрати неповнолітню [PERSON] у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, оскільки повернення дитини в сім'ю на даний час може бути небезпечним для її життя та здоров'я, ураховуючи також її небажання повернутися в сім'ю. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній. У судовому засідання відповідачі позов визнали. У судовому засідання представник третьої особи позов підтримав. Прокурор уважає позов про відібрання дитини у відповідачів таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, відповідачів, свідка, думку прокурора, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства» та іншими законами України дітям гарантовано особисту недоторканість та захист їх життя та здоров'я. Як передбачено п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків . Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси). Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками неповнолітньої [PERSON], народження [INFO], які спільно проживають в с. Смотрики Пирятинського району Полтавської області ( а.с. 6, 14, 19). Неповнолітня [PERSON] повідомляла свою матір [PERSON] про вчинення відносно неї її батьком психологічного та фізичного насильства, проте, мати не приймала ніяких заходів. Сестра неповнолітньої [PERSON] у телефонній розмові повідомила про вказані обставини директора Теплівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. Усенко А.М. (а.с. 12). У своїх заявах від 22 травня 2015 року до служби у справах дітей Пирятинської РДА та комунального закладу «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради неповнолітня повідомила про те, що її батько [PERSON] систематично з 2011 року вчиняє над нею психологічне та фізичне насильство (а.с. 9). За даним фактом 21 травня 2015 Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області внесено відомості до ЄРДР за № 12015100070003105 за ч. 3 ст. 152 КК. Досудове слідство в даний час триває, перевірка заяв дитини [PERSON] щодо насильства з боку батька - відповідача [PERSON] не закінчена. Проте, неповнолітня [PERSON] 07 травня 2015 року втекла з дому та не бажає більше проживати зі своїми батьками, перебуває в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради (а.с. 9, 10, 12). Конвенцією про права дитини, прийнятою резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (далі Конвенція), закріплено право дитина на піклування з боку своїх батьків. Суд приходить до висновку, що повернення дитини в сім'ю в даний час може бути небезпечним для її здоров'я та морального виховання, а тому вважає за необхідне прийняти рішення про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Згідно частин 1 та 4 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності ч. 1 та 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved