Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н в розмірі 67163 грн. 63 коп., в якому зазначено, що відповідно до договору, укладеного 27 лютого 2012 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розмірі 4000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2012 року станом на 28 лютого 2017 року, яка складається із заборгваності за кредитом в розмірі 4130 гривень 00 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 55286 гривень 07 копійок, заборгованості по пені та комісії в розмірі 4073 гривні 10 копійок, фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 3174 гривень 46 копійок, а всього 67163 гривні 63 копійки, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на наступні обставини. Відповідач заперечував факт укладення ним кредитного договору із ПАТ КБ «Приватбанк» та факт використання кредитних коштів, зазначивши, що йому невідомо про те, ким здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором; відповідно і зміна банком розміру процентної ставки з ним не узгоджувалась. Зазначив, що ймовірно звертався до позивача по справі з приводу укладення кредитного договору, міг надавати певні документи, але кредитний договір укладено не було. Представник відповідача просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову з цих підстав, про що 06 вересня 2017 подав відповідну заяву (а.с.86-87). Крім того, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог послався на не надання позивачем оригіналів документів, що підтверджують існування кредитних правовідносин між сторонами та недотримання позивачем законодавства про зону АТО; ймовірну фальсифікацію матеріалів кредитної справи, поданої представником позивача, оскільки кредитний договір відповідач не підписував. 24 листопада 2017 року відповідачем подано заяву, в якій він просив не застосовувати наслідки спливу позовної давності за вимогами ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки всі подані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є недопустимими. Вказану заяву підтримав представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 27 лютого 2012 року [PERSON] було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.6,7). Підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 8-31). Відповідно заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.6 на звороті). У заяві, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6 на звороті). Згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 24 жовтня 2017 року позивач позбавлений можливості надати суду оригінал кредитної справи [PERSON] та наявних в ній документів, оскільки вони знаходяться в Донецькому архіві, взаємодія з яким неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО (а.с.111). [PERSON] 27 лютого 2012 року було видано кредитну картку тип «Універсальна» № 5211537900142386 із встановленим кредитним лімітом в розмірі 3790 гривень. Строк закінчення дії картки грудень 2015 року (а.с. 98,112, 113-114). На підтвердження факту укладення договору представник позивача надав, в тому числі, і фотокартку клієнта банку [PERSON] із отриманою кредитною карткою (а.с. 113-114). Як вбачається з роздруківки з програмного комплексу, [PERSON] було відкрито 8 рахунків в ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі, і кредитний рахунок № 5211537900142386 (а.с.183). З виписки по картковому рахунку № 5211537900142386 вбачається, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами та здійснював їх часткове повернення (а.с.60-68). Відповідно до умов кредитного договору б/н від 27 лютого 2012 року відповідач [PERSON] в рамках кредитного продукту «Універсальна 55 днів пільгового періоду» отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Сторони узгодили розмір та термін внесення щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості (а.с.7). Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадку невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобовязання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.\~ Відповідно до розрахунку позивача по справі (а.с.4-5) станом на 28 лютого 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 27 лютого 2012 року становить 67163грн 63 коп і складається із: заборгованості за кредитом 4130 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 55286 грн. 07 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4073грн 10 коп, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3174 грн.46коп. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 жовтня 2017 року встановлено, що надати в судове засідання оригінали документів кредитної справи неможливо, оскільки вони знаходяться донецькому архіві, взаємодія з яким неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО (а.с.111). Місто Донецьк - це населений пункт, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року за №405/2014». За встановлених обставин надані позивачем докази про існування договірних відносин з відповідачем в даному випадку є належними та допустимими в розумінні положень\~ст.57 ЦПК України\~і підтверджують наявність кредитних відносин між сторонами. Ненадання позивачем до матеріалів справи оригіналу кредитного договору не свідчить про відсутність кредитних зобовязань між сторонами, які підтверджені засвідченими копіями заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунком заборгованості, випискою по рахунку. Зважаючи на викладене, позиція відповідача та його представника про відсутність кредитних правовідносин між сторонами по справі є неспроможною. Суд на підставі вищевикладених доказів дійшов висновку про неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору в частині погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4130 гривень 00 копійок, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитом суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3\~ст.1056-1 ЦК України\~передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, уразі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4\~ст.1056-1 ЦК України). Не зважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5\~ст.1056-1 ЦК України. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6\~ст.1056-1 ЦК України). У п. 28\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин»\~ передбачено, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно п. 1.1.3.2.3 банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.7.3 проценти за користування Кредитом нараховуються за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, що відповідає нормі частини 1\~ст. 1048 ЦК України\~щодо одержання від позичальника процентів саме від суми позики. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що згідно абзацу 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641 - 642 ЦК України\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить\~статті 1056-1 ЦК України\~зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. З досліджених судом доказів та пояснень представника позивача [PERSON] в судовому засіданні суд дійшов висновку, що з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року позичальник [PERSON] трат за кредитним договором від 27 лютого 2012 року не здійснював, отже підстави для нарахування процентів за користування кредитом з 01 вересня 2014 року в розмірі 2,9% на місяць (34,8% на рік), а з 01 квітня 2015 року в розмірі 3,6 % на місяць (43,2% на рік) відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам за договором від 27 лютого 2012 року (а.с.4-5), які станом на 31 серпня 2014 року обчислені з розрахунку 20,40% річних і становлять 2231 гривня 76 копійок, оскільки зміна банком процентної ставки в сторону зменшення не порушує прав позичальника. При визначенні розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року суд виходить з\~ погодженої сторонами процентної ставки по кредиту 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) по 28 лютого 2017 року (дата, станом на яку предявлено позовні вимоги) є добутком 4130 грн. 00 коп - поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту за 912 днів (з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 включно) і становить 3126 грн 24 коп. 912 днів х 0,083% х 4130 грн 00 коп З огляду на викладене, заборгованість відповідача за процентами за весь період користування кредитом дорівнює 5358 грн 00 коп (2231 грн 76коп до 01 вересня 2014 року та 3126 грн 24 коп після 01 вересня 2014 року) і підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року\~у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON] мав здійснювати частинами (7% від заборгованості) до 25 числа кожного місяця наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 31.12.2015 року. Частинами 3,4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] 24 листопада 2017 року звернувся до суду із заявою (а.с.177), підтриманою в судовому засіданні його представником, в якій просив суд не застосовувати наслідки спливу позовної давності, зважаючи на що у суду відсутні підстави для застосування положень ч.3,4 ст.267 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4073 грн 10коп, фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 3174 грн 46 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил, позичальник сплачує Банку пеню, яка розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с. 8-31). Як вбачається з виписки по кредитному рахунку (а.с.60-68) [PERSON] комісія не нараховувалась, отже сума 4073 грн 110 коп є пенею. З розрахунку заборгованості вбачається, що період нарахування пені визначений з 05 червня 2012 року по 28 лютого 2017 року (а.с.4-5). Пунктом 2.1.1.7.6 вищезазначених Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. 14 жовтня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівка Донецької області. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.32) та адресною довідкою (а.с.43-44), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку пені вбачається, що період її нарахування визначений з 05 червня 2012 року по 28 лютого 2017 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості з пені ї за період часу з 14 квітня 2014 року по 28 лютого 2017 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 1 частини 2\~ст. 258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте згідно правової позиції, яка висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті\~207, частини першої статті\~628, частини першої статті\~638, частини першої статті\~1055 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності відносно вимог банка з повернення кредиту, сплати процентів та користування кредитом, винагороди, неустойки пені та штрафів становить 50 років. Враховуючи, що в анкеті заяві від 27 лютого 2012 року та довідці про умови кредитування (а.с.6,7) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки\~пені, штрафів, витрат Банку до 50 років. Проте, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили не застосовувати наслідки спливу позовної давності, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню, нараховану до 14 квітня 2014 року в розмірі 1053 грн 10 коп. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення із відповідача [PERSON] штрафів задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 28 лютого 2017 року, тобто у період дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконав належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором б/н від 27 лютого 2012 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 28 лютого 2017 року в загальному розмірі 10541 грн. 10 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4130 грн. 00 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5358 грн. 00 коп., пені, нарахованої до 14 квітня 2014 року в розмірі 1053грн 10коп. задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Твердження представника відповідача про фальсифікацію матеріалів кредитної справи, поданої представником позивача в копіях, носять характер припущень. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не підписував анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є непереконливими та такими, що об*єктивно не підтверджені належними доказами. Відповідачу та його представнику судом роз*яснювались права, в тому числі і право заявити клопотання про призначення експертизи, але відповідного клопотання заявлено не було. Відповідно\~до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, повязані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 251 грн 20 коп.

Outcome: partial