Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» 07.10.2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором № б/н від 12.02.2011 року, станом на 31.08.2016 року - в розмірі 27494,09 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 2399,37 грн., за процентами - 20109,29 грн., за комісією - 3200,00 грн., а також штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1285,43 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, але свої зобов'язання відповідач належним чином добровільно не виконує, чим завдає кредиторові збитків, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, своєю заявою (а.с.3) позивач в особі представника Сафір Ф.О. (довіреність від 04.09.2015 року) просив справу розглядати за відсутності представника позивача, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі; відповідач [PERSON] позовні вимоги фактично не визнав, стверджуючи, що у 2013 році він платіжну картку загубив, будь-яких претензій раніше позивач до нього не пред»являв; тобто відповідач фактично просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 12.02.2011 року між Банком (позивачем) та [PERSON] (відповідачем) було укладено договір № б/н про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки (картковий рахунок), із встановленням ліміту на платіжну картку у розмірі 3500,00 грн., зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8, 9-34). Згідно Правил користування платіжною карткою - строк дії платіжної картки зазначається на лицьовій стороні картки із зазначенням місяця та року; картка є дійсною до останнього календарного дня вказаного в ній місяця; строк дії картки миттєвого випуску продовженню не підлягає. Як стверджує відповідач, на даний час - з 2013 року відповідач не має картки Банку (позивача); строк дії картки відповідно до договору від 12.02.2011 року закінчився 12.02.2012 року, у зв»язку з чим відповідачем заявлено про застосування положень про позовну давність. Позивачем не надано до матеріалів справи будь-яких належних доказів на підтвердження продовження (пролонгації) строку дії платіжної картки від 12.02.2011 року та існування правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору від 12.02.2011 року станом на дату звернення до суду з даним позовом (07.10.2016 року). Матеріалами справи не спростовуються твердження відповідача про те, що раніше позивач з аналогічними вимогами до відповідача не звертався; при цьому, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами 12.02.2011 року (ст.257, 267 ЦК України). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності (згідно ст.257 ЦК України - 3 роки), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не ставиться питання щодо поважності причини пропущення позовної давності. Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» заявлені після спливу строку позовної давності, не доведені в судовому засіданні по суті предмету спору, тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed