Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач 04.04.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зазначаючи, що між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем 18.12.2013 р. укладений договір про надання споживчого кредиту №2007317430, на підставі якого позичальникові надано кредит в сумі 17700,00 грн. для придбання товару, строк кредиту 36 місяців. 22.12.2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «Факторинг Україна» право вимоги за договором №2007317430, укладеним з [PERSON] Відповідач порушив умови кредитного договору, погашення належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів у встановленому договорами розмірів та строків не здійснює, в результаті чого станом на 24.11.2016р. виникла заборгованість в розмірі 21060,51 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути суму сплаченого судового збору. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у пресі відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду не відомі. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у своїй заяві не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що 18.12.2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений договір №2007317430 про надання споживчого кредиту, на підставі якого банком наданий позичальникові кредит в сумі 17700,00 грн. для придбання товарів, строк кредиту 36 місяців, з розміром процентної ставки 0,01 %річних (а.с. 3-4). Пунктом 1.2.1 договору передбачено: банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується квитанцією, видатковим касовим ордером, специфікацією до кредитного договору (а.с. 8-9). Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 24.11.2016 р. має заборгованість по кредиту на загальну суму у розмірі 21060,51 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 17208,31 грн., відсотки за користування кредитом - 1,60 грн., та комісія за обслуговування кредитом - 3850,60 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачу надавалася можливість спростувати доводи позивача щодо розміру заборгованості перед банком, проте заперечень відповідач не надіслала, а тому суд приходить до висновку, що відповідач погоджується із розміром заборгованості. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, виходячи з викладеного між сторонами склалися договірні правовідносини, обов'язок по сплаті кредиту залишається не виконаний до цього часу, вимоги позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідачка не здійснила, тому позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило позивачу право вимоги за договором, укладеним з [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оцінивши в сукупності встановлені обставини, відповідні їм норми закону, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved