Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач 05 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа АТ «Українська акціонерна страхова компанія», про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 03 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа АТ «Українська акціонерна страхова компанія», про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 березня 2016 року близько 21:30 години по вул. Набережній Заводській у м. Дніпрі в районі е/о № 286 сталась ДТП за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «Вольво», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав значних ушкоджень. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року відповідача визнано винним в скоєнні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 19 квітня 2016 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю «Вольво», д/н [NUMBER], становить 117095,81 грн. 29 вересня 2016 року АТ «Українська охоронно-страхова компанія» сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 40000,00 грн. Таким чином, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди становить 77095,81 грн. (117095,81 грн. 40000,00 грн. = 77095,81 грн.). Витрати позивача, повязані з отриманням висновку автотоварознавчого дослідження 1000,00 грн. Крім того, позивачу була спричинена матеріальна шкода у звязку з пошкодженням належного йому автомобілю, яку він оцінює у 6000,00 грн. Позивач, уточнивши позовні вимоги в редакції від 03 березня 2017 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь невідшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 77095,81 грн., витрати, повязані з отриманням висновку автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн., а всього 84095,81 грн. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у заяві від 23 серпня 2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 23 серпня 2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Представник АТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 24 березня 2016 року близько 21:30 години [PERSON] по вул. Набережній Заводській у м. Дніпрі, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись в районі е/о № 286, під час обїзду не обрав безпечний інтервал, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Вольво», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 62). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 62). В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з чим, вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24 березня 2016 року, внаслідок чого заподіяна шкода позивачу, як власнику автомобіля «Вольво», д/н [NUMBER], доведена в силу вищевказаної норми. Автомобіль «Шевроле», д/н [NUMBER], на момент ДТП був застрахований згідно з полісом АІ/3426912 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 квітня 2015 року у АТ «Українська охоронно-страхова компанія» (а.с. 106). АТ «Українська охоронно-страхова компанія» виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль «Вольво», д/н [NUMBER], в розмірі 40000,00 грн. (а.с. 120, 128-130). В той же час, відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 45/16А по визначенню вартості матеріальної шкоди, складеного 19 квітня 2016 року судовим експертом [PERSON], розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобілю «Вольво», д/н [NUMBER], складає 117095,81 грн. (а.с. 63-96). На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, а саме: право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування), яка ним одержана від страховика. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 77095,81 грн. (117095,81 грн. 40000,00 грн. = 77095,81 грн.). та витрати повязані отриманням висновку автотоварозначого дослідження у розмірі 1000,00 грн. (а.с. 94). В той же час діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, що виразилася в переживаннях, внутрішньому дискомфорті та порушенні душевного спокою, оскільки було пошкоджено належний йому автомобіль. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що моральна шкода, оцінена позивачем у 6000,00 грн. реально відображає ступінь і глибину моральних страждань позивача. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 77095,81 грн., витрати, повязані з отриманням висновку автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн., а всього 84095,81 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,96 грн. (а.с. 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved