Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

ПАТ «МТБ Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», який в свою чергу змінив найменування на ПАТ «МТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00497/RK, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 102 294,24 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 % річних, терміном погашення до 13 липня 2028 року та при умові, що повернення кредиту здійснюється частинами в розмірі та в строки згідно графіку повернення кредиту зазначеного в додатку № 1 до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 00822-СК від 14 червня 2008 року та [PERSON] договір поруки № 06139-СК від 18 березня 2015 року, згідно з якими поручителі відповідають перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань з боку позичальника, банком було подано позов про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 1 344 354,87 грн., що складається з заборгованості по кредиту та процентам в сумі 1 312 185,88 грн., по комісії у розмірі 1 000,00 грн., пені за неповернення основної заборгованості та процентів в сумі 27 087,97 грн. та штрафу у розмірі 4 081,02 грн. Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, а також відповідачів І та ІІ, які визнавали позов в частині вартості предмета іпотеки, а іншій частині просили в його задоволенні відмовити, а відповідач ІІІ будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилась, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, а тому дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14 липня 2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», який в свою чергу змінив найменування на ПАТ «МТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00497/RK, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 102 294,24 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 % річних, терміном погашення до 13 липня 2028 року та при умові, що повернення кредиту здійснюється частинами в розмірі та в строки згідно графіку повернення кредиту зазначеного в додатку № 1 до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 00822-СК від 14 червня 2008 року та [PERSON] договір поруки № 06139-СК від 18 березня 2015 року, згідно з якими поручителі відповідають перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, що передбачає ч. 1 ст. 554 ЦК України. Поряд із цим, відповідно до п. 4.1. Кредитного договору виконання позичальником зобов`язань за цим договором також забезпечується іпотекою двокімнатної квартири [ADDRESS] . Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] , банк договірне зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит на умовах, визначених вищевказаним кредитним договором. [PERSON] , в порушення умов договірного зобов`язання, кредитні кошти в строк не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 06 вересня 2017 року становить 1 344 354,87 грн. та складається з заборгованості по кредиту та процентам в сумі 1 312 185,88 грн., по комісії у розмірі 1 000,00 грн., пені за неповернення основної заборгованості та процентів в сумі 27 087,97 грн. та штрафу у розмірі 4 081,02 грн. Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, що передбачає ч. 1 ст. 536 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, що передбачено ст. 549 ЦК України. У відповідності з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Отже, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Отже, за таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Суд приймає до уваги, що відповідач неналежним чином не виконував умови кредитного договору, а тому банк має право відповідно до ст.ст. 526, 554 ЦК України вимагати від позичальника та поручителів повернення належних йому грошей, обумовлених процентів за користування кредитом. Враховуючи, що відповідачі не спростували обставини щодо невиконання умов кредитного договору, укладеного із позивачем, суд вважає достовірними докази, надані останнім в обґрунтуванням позовних вимог та знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved