Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення відповідачем кредитних коштів, а також іншої заборгованості, що утворилася у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором без номеру від 03.11.2011 року. Посилаючись на ті обставини, що банк свої зобовязання перед позичальником виконав у повному обсязі та надав йому кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, а позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає іі станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в загальній сумі заборгованість в загальній сумі 52697 грн.63 коп., з яких: 4340 грн.00 коп. заборгованості за кредитом,42057 грн. 54 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3314 грн.49 коп. заборгованості по пені та комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2485 грн. 60 коп. штраф ( процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача, як і понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач до суду не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору без номеру від 03.11.2011 року (а.с.6) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «ПриватБанк» За даним договором банк надав позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Держатель картки зобовязаний щомісячно у строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, в розмірі, визначеному «Тарифами», а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та проценти за користування кредитною лінією. У разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитною лінією, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не сплачуючи заборгованість по тілу кредиту, у звязку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобовязання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, умови використовування відкритої кредитної лінії, проте отримавши визначені договором кошти, відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої відповідач неодноразово повідомлялася кредитором, однак до даного часу відповідач так і не погасив існуючу кредитну заборгованість, що є на даний час причиною звернення банку до суду із відповідним позовом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток , з умовами яких під час укладання договору на відкриття кредитної лінії був ознайомлений відповідач, було визначено порядок та умови нарахування процентної ставки, порядок повернення отриманих коштів. Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК . Станом на день постановлення рішення суду закінчився строк дії відповідного договору кредиту і відповідно до умов підписаного сторонами договору банк , зважаючи на ті обставини, що позичальник не проводить погашення кредиту , має всі правові підстави для стягнення всієї суми кредиту в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За порушення виконання грошового зобов'язання відповідачем щодо розрахунку за надані послуги позивач застосовує два види цивільно-правової відповідальності, а саме пеню та штраф, що є незаконним. Так відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не можу бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що узгоджується і з правовою позицією викладеною Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року в цивільній справі № 6-2003цс15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» про стягнення заборгованості. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно- правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4340 грн.00 коп., 42057 грн. 54 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3314 грн.49 коп. заборгованості по пені, оскільки суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, а саме на суму 1662 грн.17 коп. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial