Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] 22348,60 дол. США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБ України від 22.01.2016 року складає 547987,65 грн., заборгованості за кредитним договором №68915-cred від 15.04.2008 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (тип і найменування банку 30.04.2009 року змінено на ПАТ «Приватбанк»), та [PERSON] укладено кредитний договір №68915-cred, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 10000 дол. США, який позичальник зобов'язався в прядку та умовах, що визначені договором, повернути, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Позивач виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредит у вказаному розмірі. З метою своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 15.04.2008 року було укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] припинив сплачувати кредит, а [PERSON] як поручитель, не забезпечила погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що станом на 24.01.2016 року складає 22348,60 дол. США, з яких 7055,47 дол. США - заборгованість за кредитом та 14219,20 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 10,20 дол.США - штраф (фіксована частина) та 1063,73 дол.США - штраф (процентна складова). Суд ухвалив справу розглядати без участі представників позивача та відповідачів, які подали заяви, в яких просять розглядати справу за їхньої відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк (тип і найменування банку 30.04.2009 року змінено на ПАТ «Приватбанк»), та [PERSON] укладено кредитний договір №212818-cred, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 10000 дол. США, який позичальник зобов'язався в прядку та умовах, що визначені договором, повернути, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором (а.с.9-10). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, 15.04.2008 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору №221818-cred від 15.04.2008 року, зокрема, щодо повернення кредиту рівними частинами, сплати процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших передбачених договором платежів, відшкодування збитків. У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з матеріалів справи вбачається 15.04.2008 року [PERSON] уклав з банком кредитний договір №221818-cred, разом з тим, позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №68915-cred. При цьому позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №68915-cred укладено договір поруки, однак жодних доказів укладення цього договору поруки позивачем не надано. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк», всупереч вказаним вимогам закону, доказів укладання з відповідачем [PERSON], як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору №68915-cred від 15.04.2008 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, як то встановлено ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суду не надано. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію неналежного кредитного договору, укладеного з іншою особою, заяви, розрахунок заборгованості, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами у справі саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує ПАТ КБ «ПриватБанк». Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахованих відсотків та штрафів, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» необхідно відмовити. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed