Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 06.11.2018 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про знесення самочинного будівництва. \~ \~ \~ \~Заявлений позов обґрунтовував тим, що на підставі державного акту на право користування землею Б №0247823 (ДСК), виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської районної ради депутатів трудящих у 1979 році, Івано-Франківській КЕЧ району надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 71,7 га у с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області. Відповідно до відомості щодо обліку площі земельних ділянок, дана земельна ділянка обліковуються за Міністерством оборони України по Івано-Франківській КЕЧ району, перебуває у державній власності та належить до земель оборони. Правові засади та порядок використання земель оборони регламентовані Законом України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 р. Відповідно до ст. 1 даного Закону, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою- це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку. Позивачем встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснено самовільне зайняття земельної ділянки площею 18,6 м.кв. та самочинне будівництво споруди на ній, яка є частиною земельної ділянки військового містечка №99 у с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області, належить до земель оборони і перебуває у державній власності. Тому таке порушення підлягає усуненню відповідачем, зобовязавши останнього звільнити та привести у попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку площею 18,6 кв.м., яка є частиною земельної ділянки військового містечка №99 по вул. Б. Хмельницького у с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області, шляхом знесення самочинно збудованої ним на цій земельній ділянці нежитлової споруди, та стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~Представник позивача у підготовче засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності позивача, позов підтримав, просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у підготовче засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав, щодо його задоволення не заперечував. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Встановлено, що на підставі державного акту на право користування землею Б №0247823 (ДСК), виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської районної ради депутатів трудящих у 1979 році, Івано-Франківській КЕЧ району надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку загальною площею 71,7 га у с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області, що підтверджується відомістю наявності та використання земельних ділянок (а.с.11-13). \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження військового містечка №99 (бюджетний фонд) за адресою с. Майдан, вул. Б. Хмельницького,31, Тисменицького району Івано-Франківської області від 29.10.2018 р., військовим прокурором Івано-Франківського гарнізону та інженером КЕЧ обстежено земельну ділянку військового містечка, де виявлено на ділянці вільній від будівель та споруд, самовільно збудований гараж (металопрофільний) фізичною особою- Романюком Ю.В.; орієнтовна площа земельної ділянки, на якій самовільно збудований гараж 18,6 м.кв. (а.с.14). Правові засади та порядок використання земель оборони регламентовані Законом України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 р. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою- це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на земельну ділянку, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги, яку слід задовольнити. З відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що складаються з 1762 грн. сплаченого судового збору (а.с.24) згідно наданого останнім оригіналу платіжного доручення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 152, 153 ЗК України, ст. 376, 391 ЦК України,

Outcome: approved