Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.05.2013 року, що утворилася станом на 31.01.2016 року, загальною сумою 25475 грн. 28 коп. На обгрунтування вимог у заяві зазначено, що на підставі вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір за умовами якого Банк також має право в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт, а також збільшити відсоткову ставку. Проте, взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, відсотків, комісії, а у випадку порушення договору сплаті пені та штрафів, не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує (а.с.38). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнала частково. При цьому вказала, що Банк на порушення, як власних наказів, так і діючого законодавства самостійно, без погодження з [PERSON], в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку по кредиту внаслідок чого збільшений обсяг цивільної відповідальності відповідача. Крім того, позивач, проігнорував вимоги суду викладені в ухвалі про витребування доказів, не розмежував розмір комісії та пені, які за своєю правовою сутністю є різними, перша входить до сукупної вартості кредиту, а друга штрафна санкція за неналежне виконання зобовязання, отже не довів вимоги в цій частині, що є підставою для відмови. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. За приписами статей 10, 60 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. У статті 11 ЦПК України закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із матеріалів справи вбачається, що 16.05.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості, з правом Банка змінювати (збільшити або зменшити) кредитний ліміт (а.с.5-36). Проте, взятих на себе зобовязань по поверненню коштів, сплаті відсотків у строки та в порядку, встановлених кредитним договором, а у випадку порушення зазначеної угоди штрафних санкцій, не виконує внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. Виходячи із позовних вимог і представленого розрахунку загальна сума заборгованості, що утворилася станом на 31.01.2016 року, становить 25475 грн. 28 коп. (а.с.4). Представник відповідача не погоджуючись з нарахованою сумою заборгованості зазначив, що цей розрахунок здійснений з порушенням діючого законодавства і без представлення належних доказів. Суд погоджується з доводами предстаника відповідача виходячи із такого. Щодо самостійної зміни Банком відсоткової ставки. Згідно розрахунку (а.с.4,6) розмір процентної ставки по тратам клієнта до 01.09.2014 року становив 30% річних (2,5% щомісячно), після вказаної дати 34,80% річних (2,9% щомісячно), а з 01.04.2015 року 43,20%. Самостійно збільшуючи відсотки Банк посилається на пункти 1.1.3.2.3, 1.1.3.1.9, 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умов) за якими йому надано право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. До обов»язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення аперацій по картрахункам. Проте, у ст.1056-1 ЦК України зазначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Отже, законодавець передбачив інші умови за яких Кредитором може бути збільшена процентна ставка, а саме: з обовязковим визначенням у договорі періодичності та письмовим повідомленням позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка; порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу із точним визначенням розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, яку Кредитор не має права змінювати без згоди позичальника. Крім того, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Згідно з правозастосовними орієнтирами викладеними у п.28 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин - при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Оскільки Умови, на які посилається позивач для збільшення процентної ставки, не відповідають вимогам закону, доказів про повідомлення відповідача у встановлений законом строк суду не надано, також немає підтвердження прийняття цих умов позичальником (з 24.07.2013 року [PERSON] кредитними коштами не користувався і жодного погашення платежу не здійснював), то, на переконання суду, одностороннє збільшення процентної ставки без згоди відповідача не може бути визнано прийнятним. Також не заслуговує науваги посилання позивача на обовязок клієнта отримувати виписки про стан картрахунку і здійснення по них операцій (п.1.1.3.1.9 Умов), тому як у Заяві, яка є єдиним документом підписаним позичальником, та Умовах не визначений спосіб та механізм надання і отримання таких виписок. Крім того, п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за №541/13808, передбачено, що Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Також не може бути прийняті до уваги суду і посилання позивача на накази Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року та №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року, оскільки наведені локальні норми передбачають можливість збільшення процентної ставки за використання кредитних коштів по карткам виключно по тратам здійснених клієнтом після 01.09.2014 року та 01.04.2015 року відповідно. Судом же встановлено, що після 24.07.2013 року [PERSON] жодних трат чи погашень заборгованості по картковому рахунку не здійснював, більш того починаючи з 01.09.2014 року не міг здійснювати внаслідок не отримання нового ПІН-коду. Фактично кредитні операції по цьому рахунку відбувалися виключно Банком по нарахуванню та списанню процентів та штрафів. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що нарахування проведені позивачем по збільшеній процентній ставці у період з 01.09. 2014 року по 31.01.2016 року є незаконними, а тому застосуванню підлягає ставка в 30% річних. Отже, за розрахунком заборгованість по відсотках, за період з 25.07.2013 року до 31.01.2016 року, буде становити 2904 грн. 20 коп. (921 день х 3783,97 сума кредитного ліміту х 30% : 100 : 360). А загальна сума заборгованості, станом на 31.01.2016 року, складатиме 7522 грн. 57 коп. з яких: ? 3783,97 грн. кредитний ліміт; ? 2904,20 грн. проценти; ? 834, 40 грн. штраф (500 грн. + 5% від суми заборгованості). Щодо списання процентів та штрафів Банком з рахунку відповідача, то суд зазначає наступне. Із представленої виписки по картковому рахунку № 5211537440320500 видно, що останні операції [PERSON] проведені 23 та 24.07.2013 року. Після цього Банк самостійно здійснював списання коштів з цього рахунку нараховуючи відсотки та штрафи. При цьому суд зазначає, що, на порушення статей 550, 1048 ЦК, проценти нараховувались, зокрема й на штраф. Згідно п.2.1.1.11.1 Умов користування кредитними картами формою надання кредитного ліміту є фінансовий ліміт, який може бути використано клієнтом для отримання готівкових коштів і безготівкових розрахунків за товари та послуги. Пунктом 2.1.1.12.3 цих Умов визначено, що погашення кредиту поповнення карткового рахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картковий рахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідно до п.1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах сум належних до сплати банку по цьому договору при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку в разі настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, передбачених цими договорами (договірне списання) в межах платіжного ліміту карткового рахунку. З урахуванням викладеного у позивача не було законних підстав для списання з карткового рахунку відповідача нарахованих штрафів, а також процентів в сумі 17202 грн. 01 коп. Щодо нарахування позивачем сумарно комісії та пені у розмірі 2800 грн., то відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині суд виходить із такого. У виписці по рахунку зазначений штраф, який враховувався при нарахуванні процентів. Штраф у розмірі 50 грн. нараховано 01.09. та 01.10.2013 року, вподальшому до 31.01.2016 року - по 100 грн. щомісячно. У той же час розмір комісії не конкретизований позивачем у жодному доказі. Оскільки комісія є складовою частиною основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пеня є штрафною санкцією за порушення виконання зобовязання, то, на переконання суду, вони не можуть нараховуватися разом, тому як за своєю правовою сутністю є різними. Як вже зазначалось вище суд розглядає спір в межах вимог і на підставі наданих сторонами доказів та не повинен становитися на бік жодної із сторін. Тому не надання доказів позивачем в частині окремого розрахунку комісії та пені є підставою у задоволення вимог в цій частині. З огляду на викладене з відповідача підлягає стягненню 7522 грн. 57 коп. заборгованості по кредиту, а також, з урахуванням положень ст.88 ЦПК щодо пропорційності судових витрат до розміру задоволених позовних вимог, 406 грн. 88 коп. в рахунок повернення судового збору.

Outcome: partial