Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

ПАТ «Родовід банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на те, що 22.05.2008р. між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00908.08.2, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 162000,00 дол. США, з процентною ставкою 12,50% річних. [PERSON] порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений договором кредиту, не здійснивши погашення чергової частини кредиту та нарахованими відсотками. У зв'язку з таким простроченням станом на 10.11.2015р. існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 74735,57 дол. США, та 16778783,97 грн. пені та 3% річних. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним пункту 3.6 кредитного договору № 77.1/АА-00908.08.2 від 22.05.2008р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» банком було включено у договір умови, які є несправедливими. Зокрема, п. 3.6 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1,6% за кожен день прострочення виконання зобов'язання суперечить принципу розумності та добросовісності та створює дисбаланс прав та обов'язків позичальника. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Зазначив, що дізнався про порушення свого права 25.06.2015р., після того як банком було подано позовну заяву. За таких обставин позивач за зустрічним позовом просив суд визнати пункт 3.6 кредитного договору недійсним. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Також просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що строк позовної давності для визнання недійсним пункту кредитного договору сплинув у 2011 році. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечував, просив задовольнити зустрічну позовну заяву. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення основної суми заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, обов'язок по сплаті якої виник у відповідача за первісним позовом раніше трьох років до моменту подачі позову, а в частині стягнення пені -раніше одного року до моменту подачі позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, виходячи з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що правонаступником ВАТ «Родовід банк» є ПАТ «Родовід банк» (а.с. 22-26). 22.05.2008р. між [PERSON] та ВАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00908.08.2, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу [PERSON] невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 162000,00 дол. США терміном по 22 травня 2015р. включно (а.с. 5-8). Згідно з п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 12,50 процента річних. Відповідно до п. 1.2 договору кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. У додатку №1 до кредитного договору зроблено детальний розпис сукупної вартості кредиту (а.с. 9-11, 12-14). Відповідно до п. 3.1.2 договору позичальник зобов'язується повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 22 травня 2015р. Згідно з п. 3.6 кредитного договору позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору банк зобов'язується надавати позичальнику кредит на цілі, передбачені у п. 1.2 цього договору, на загальну суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, вказаний у п. 1.1 цього договору згідно з письмовими заявами позичальника. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши грошові кошти [PERSON], що підтверджується заявою на видачу готівки № 1691_17 від 22.05.2008р. (а.с. 18). [PERSON] у порушення умов договору свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у результаті чого, станом на 10.11.2015р., у відповідача за первісним позовом існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 74735,57 дол. США та 16778783,97 грн. пені та 3% річних, яка складається з 57833,06 дол. США - сума заборгованості за кредитом; 16902,51 дол. США - сума заборгованості за відсотками; 13131058,88 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 3561884,08 грн. - пеня несвоєчасне погашення відсотків; 67518,72 грн. - 3% річних від суми простроченого кредиту; 18322,29 грн. - 3 % річних від суми прострочених відсотків (а.с.70-73). З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Родовід банк» має банківську ліцензію № 27 на право здійснювати валютні банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 76), а також має дозвіл № 27-4 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 77-78) та ліцензію санаційного банку № 1 від 15.06.2012р. (а.с. 79). Причиною спору стала відмова відповідачів у добровільному порядку виконати умови кредитного договору щодо сплати заборгованості. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та кредитним договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом достовірно встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а [PERSON] не виконує умови кредитного договору щодо сплати заборгованості, а тому вимога ПАТ «Родовід банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 74735,57 дол. США підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом пені та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 16778783,97 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з п. 3.6 кредитного договору позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Однак, ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на зазначені обставини та той факт, що заявлена до стягнення сума пені значно перевищує суму боргу та враховуючи всі обставини справи, а також виходячи з принципві розумності та справедливості, суд, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої позивачем пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором до суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків, яка дорівнює 1888567,85 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним пункту кредитного договору слід зазначити наступне. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 10.12.2015р. у судовому засіданні судом було прийнято до розгляду заяву позивача за первісним позовом, в якій він просив застосувати до зустрічної позовної заяви строк позовної давності та відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 80). Судом достовірно встановлено, що позовна давність за вимогами позивача за зустрічним позовом до відповідача за первісним позовом складає три роки з 22.05.2008р. по 22.05.2011р. включно. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із даним позовом за захистом своїх прав шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору лише 25.06.2015р. Таким чином позивач за зустрічним позовом пропустив строк позовної давності тривалістю три роки. При цьому суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом не заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску ним строку позовної давності, не надав суду докази на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність поважної причин пропуску позивачем строку позовної давності за його вимогами до відповідача за вказаним зустрічним позовом. Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено наступне - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено первісним позивачем у спорі, є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. З огляду на викладене, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач за первісним позовом не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення заборгованість за кредитом - 74735,57 дол.США, пені та 3 % річних у розмірі 1888567,85 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід банк» підлягає стягненню 3654,00 грн. судового збору (а.с. 4). На підставі викладеного, ст. ст. 256, 257, 267, 525, 526, 530, 625, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: partial