Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» (надалі - Банк або позивач) та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0999/81/05620 (надалі - кредитний договір-1), згідно умов якого [PERSON] були надані кредитні кошти в сумі 52 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 21.10.2027 року зі сплатою 12,5% річних та формою погашення ануїтет. 24.12.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/5810/9/08266 (надалі - кредитний договір-2), згідно умов якого [PERSON] були надані кредитні кошти в сумі 60 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 23.12.2014 року зі сплатою 13,5% річних та формою погашення ануїтет. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором-2, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року, відповідно до умов якого остання поручилася перед Банком за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, що випливають з укладеного між ним та Банком кредитного договору-2. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] порушує взяті на себе зобов'язання щодо сплати платежів за кредитними договорами, і станом на 14.04.2014 року його заборгованість за кредитним договором-1 становить 53 518,23 дол. США, з яких: 49 306,52 дол. США - основний борг за кредитом; 4 211,71 дол. США заборгованість по відсотках та 1 972,51 грн. - пеня за прострочення користування кредитом; 1 756,15 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором-2 станом на 14.04.2014 року становить 39 354,79 дол. США, з яких: 35 754,05 дол. США - основний борг за кредитом; 3 600,74 дол. США заборгованість по відсотках та 2 553,63 грн. - пеня за прострочення користування кредитом;1 583,97 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. Дані заборгованості не були погашені ні позичальником, ні поручителем, не дивлячись на письмові вимоги про це. Просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року у розмірі 53 518,23 дол. США, що станом на 14.04.2014 року за курсом НБУ (1дол.=12,97709) становить 694 510,89 грн. та 3 728,66 грн. пені. Стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року в розмірі 39 354,79 дол. США, що станом на 14.04.2014 року за курсом НБУ (1дол.=12,97709) становить 510 710,65 грн. та 4 137,60 грн. пені та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «Фідобанк» про визнання договору поруки припиненим. Посилається на те, що 24.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/5810/9/08266, згідно умов якого [PERSON] були надані кредитні кошти в сумі 60 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 23.12.2014 року зі сплатою 13,5% річних та формою погашення ануїтет. В той же день між нею і Банком було укладено договір поруки, відповідно до якого вона поручилася перед Банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. 15.01.2010 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 24.12.2007 року, згідно з умовами якої змінено графік та порядок погашення кредиту, а також збільшено суму боргу за кредитом з 60 000 дол. США до 66 937,51 дол. США, внаслідок чого збільшено обсяг її відповідальності. При цьому додаткова угода була укладена без згоди і повідомлення її, як поручителя. Посилаючись на ці обставини, просить визнати договір поруки №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року укладений між нею та ВАТ «Ерсте Банк» припиненим з 15.01.2010 року. Ухвалою суду від 01.10.2014 року допущено правонаступництво у даній справі заміною позивача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс». Представник позивача у судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просить справу розглядати без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, а в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити. Представник відповідачів також у судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просить провести розгляд справи без його присутності, як представника відповідачів, за наявними документами в матеріалах справи. Позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх необґрунтованими. Вважає, що ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» не є правонаступником та не набуло права вимоги за кредитними договорами [PERSON], іпотечними договорами та договором поруки. Не погоджується із сумами заборгованостей по кредитним договорам, просить суд звернути увагу на висновки судового експерта. Крім того, вважає, що суд може застосувати строки позовної давності по окремим платежам за кредитними договорами. Позовні вимоги за зустрічним позовом просить задовольнити. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом вставлено, що 30.05.2014 року між ПАТ «Фідобанк», яке виступає правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» (надалі - позивачем) було укладено договір про відступлення права вимоги №4. Даний факт підтверджується копіями вказаного договору, реєстру прав вимоги №1 від 30.05.2014 року, реєстру порук. Відповідно до п.п.2.1 цього договору первинний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитними договорами та/або іншими договорами про надання банківських послуг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладання цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вищезазначеного договору позивач набув статусу нового кредитора і за договорами №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року та №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року, укладених між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] Відповідно до ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. На підставі вищенаведених обставин та норм права, ухвалою суду від 01.10.2014 року, було здійснено заміну первинного позивача ПАТ «Фідобанк» його правонаступником ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс». Таким чином, доводи представника відповідачів про те, що ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» не є правонаступником ПАТ «Фідобанк» та не набуло права вимоги за кредитними договорами [PERSON] є безпідставними і спростовуються вищенаведеним. Також судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року (кредитний договір-1), укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON], кредитор надав позичальнику кредит в сумі 52 000,00 дол. США, зі строком користування кредитними коштами до 21.10.2027 року, зі сплатою 12,5% річних (п.1.1 договору). Повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів (ануїтетні платежі) відповідно до графіку платежів, наведеного в додатку №1 до цього договору (п.1.3 договору). Відповідно до п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. 15.01.2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року, відповідно до умов якої погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, в т.ч. основної (позичкової) заборгованості за кредитом, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, здійснюється автоматично на умовах договірного списання кредитором коштів з поточного рахунку позивальника (п.1.8 додаткової угоди №1). З підписанням цієї додаткової угоди позичальник надає кредитору право для погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором, здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника №2620.3.35558 відкритого у кредитора, а в разі надання кредиту в іноземній валюті - також з рахунку позичальника №2620.1.6768 відкритого у кредитора (п.1.8.1 додаткової угоди №1). Якщо позичальник поповнює поточний рахунок на суму, що перевищує суму планового платежу за графіком, але не надає заяву про дострокове погашення кредитної заборгованості, грошові кошти зараховуються на поточний рахунок позивальника і списуються в подальшому згідно з графіком (п.1.9.2 додаткової угоди №1). Відповідач [PERSON] допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених даним кредитним договором, оскільки не сплачував кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Так, відповідно до банківської виписки по поточному рахунку [NUMBER] [PERSON] вносились грошові кошти на цей рахунок з призначенням платежу - поповнення поточного рахунку фізичної особи. Відповідно до банківських виписок за період з 22.10.2007 року по 01.01.2010 року, з 01.01.2010 року по 27.10.2014 року, з 01.01.2014 року по 27.10.2014 року за кредитним договором №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року отримані від [PERSON] грошові кошти спрямовувались банком на погашення суми заборгованості та відсотків. Останнє таке спрямування коштів (останні платежі) на погашення суми заборгованості та відсотків за даним кредитним договором мало місце 14.02.2012 року на суму 10,97 дол. США щодо погашення тіла кредиту та 26.12.2013 року на суму 260,55 дол. США щодо погашення відсотків. Загалом, в результаті неналежного виконання умов даного кредитного договору у відповідача [PERSON] станом на 14.04.2014 року утворилась заборгованість в сумі 53 518,23 дол. США, що станом на 14.04.2014 року за курсом НБУ (1дол.=12,97709) становить 694 510,89 грн., з яких: 49 306,52 дол. США - основний борг за кредитом; 4 211,71 дол. США заборгованість по відсотках, а також 3 728,66 грн. пені, з яких: 1 972,51 грн. - пеня за прострочення користування кредитом; 1 756,15 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. Вказана заборгованість підтверджується поданим розрахунком позивача. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За час розгляду справи зі сторони відповідача [PERSON] не надано доказів про виконання свого обов'язку як в частині погашення такої заборгованості, так і в частині спростування розміру такої заборгованості. Зокрема, за клопотанням відповідача [PERSON] у даній справі призначалась експертиза для з'ясування суми боргу за кредитним договором. Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 04.12.2014 року судовому експерту [PERSON] не надалось можливим провести повний та об'єктивний розрахунок суми боргу за кредитним договором у зв'язку із тим, що в наданих на дослідження документах знаходяться копії квитанцій №92 від 15.02.2011 року на суму 1 500 дол. США та №10 від 29.07.2011 року на суму 600 дол. США, які не відображено в банківських виписках по рахунках, відкритих відповідно до кредитного договору. Судом було роз'яснено представникові відповідача положення ст.10 ЦПК України та запропоновано надати належні і допустимі докази, зокрема оригінали згаданих квитанцій на підтвердження факту здійснення відповідачем цих платежів за вказаним договором, чого останнім зроблено не було. Натомість, у його заяві від 29.01.2015 року зазначено, що оригінали платіжних квитанцій відповідач надати не може, оскільки такі загублені. Судом також встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року (кредитний договір-2), укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON], кредитор надав позичальнику кредит в сумі 60 000,00 дол. США, зі строком користування кредитними коштами до 23.12.2014 року, зі сплатою 13,5% річних (п.1.1 договору). Повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів (ануїтетні платежі) відповідно до графіку платежів, наведеного в додатку №1 до цього договору (п.1.3 договору). Відповідно до п.5.2 договору позивальник зобов'язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, сплату ануїтетних платежів згідно з графіком платежів, що є додатком №1 до цього договору. Відповідно до додатку №1 до договору сума щомісячного ануїтетного платежу становить 1 107,89 дол. США. Відповідно до п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. 15.01.2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року, відповідно до умов якої погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, в т.ч. основної (позичкової) заборгованості за кредитом, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, здійснюється автоматично на умовах договірного списання кредитором коштів з поточного рахунку позивальника (п.1.8 додаткової угоди №1). З підписанням цієї додаткової угоди позичальник надає кредитору право для погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором, здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку позичальника [NUMBER] відкритого у кредитора, а в разі надання кредиту в іноземній валюті - також з рахунку позичальника [NUMBER] відкритого у кредитора (п.1.8.1 додаткової угоди №1). Якщо позичальник поповнює поточний рахунок на суму, що перевищує суму планового платежу за графіком, але не надає заяву про дострокове погашення кредитної заборгованості, грошові кошти зараховуються на поточний рахунок позивальника і списуються в подальшому згідно з графіком (п.1.9.2 додаткової угоди №1). Відповідно до графіку погашення сума щомісячного ануїтетного платежу становить 1 115,64 дол. США. 14.05.2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року, відповідно до умов якої змінено термін повернення кредиту та сплати процентів - 1 число кожного місяця. 14.12.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року, відповідно до умов якої змінено термін повернення кредиту та сплати процентів - 15 число кожного місяця. З 16.12.2013 року схема погашення кредиту та сплати відсотків змінюється із стандартної на ануїтетну. Відповідно до графіку погашення сума щомісячного ануїтетного платежу з 16.12.2013 року становить 2 553,87 дол. США. Відповідач [PERSON] допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених даним кредитним договором, оскільки не сплачував кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Так, відповідно до банківської виписки по поточному рахунку [NUMBER] [PERSON] вносились грошові кошти на цей рахунок з призначенням платежу - поповнення поточного рахунку фізичної особи. Відповідно до банківських виписок за період з 24.12.2007 року по 01.01.2010 року, з 01.01.2010 року по 27.10.2014 року, з 01.01.2014 року по 27.10.2014 року відкритих за кредитним договором №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року отримані від [PERSON] грошові кошти спрямовувались банком на погашення суми заборгованості та відсотків. Останнє таке спрямування коштів (останні платежі) на погашення суми заборгованості та відсотків за даним кредитним договором мало місце 31.08.2012 року на суму 165,63 дол. США щодо погашення тіла кредиту та 26.12.2013 року на суму 9,45 дол. США щодо погашення відсотків. Загалом, в результаті неналежного виконання умов даного кредитного договору у відповідача [PERSON] станом на 14.04.2014 року утворилась заборгованість в сумі 39 354,79 дол. США, що станом на 14.04.2014 року за курсом НБУ (1дол.=12,97709) становить 510 710,65 грн., з яких: 35 754,05 дол. США - основний борг за кредитом; 3 600,74 дол. США заборгованість по відсотках, а також 4 137,60 грн. пені, з яких: 2 553,63 грн. - пеня за прострочення користування кредитом;1 583,97 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. Вказана заборгованість підтверджується поданим розрахунком позивача. Відповідачем належними і допустимими докази сума цієї заборгованості не спростована (судовим експертом не надалось можливим провести повний та об'єктивний розрахунок суми боргу у зв'язку з ненаданням оригіналів квитанцій на підтвердження факту здійснення відповідачем певних платежів). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] 24.12.2007 року було укладено договір поруки №014/5810/9/08266. Відповідно до п.1.2 договору поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником кредитного договору. 14.12.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року, з підписанням якої поручитель [PERSON] надає згоду на будь яку зміну кредитного договору, внаслідок якої, в тому числі, може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя. Пунктом 3.1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний протягом 10-ти робочих днів від дати отримання письмового повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування основної заборгованості за кредитом, процентів, комісій, неустойки, пені, штрафів та інших платежів, а також витрат кредитора. Позивач звертався до поручителя з вимогою про необхідність погашення боргу, що підтверджується відповідним листом від 27.05.2013 року, який відповідачем [PERSON] було отримано особисто. За час розгляду справи зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON] не надано доказів про погашення вищезгаданої заборгованості. Таким чином, дані правовідносини виникли між сторонами на підставі вчинення кредитного договору та договору поруки, укладених у письмовій формі відповідно до вимог ст.ст.1055, 547 ЦК України. Так, за змістом ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Частиною 1 ст.624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту зазначеної норми можна зробити висновок про те, що припинення поруки залежить від встановлення обставин надання чи ненадання поручителем згоди на зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Згідно з матеріалами справи зобов'язання відповідача [PERSON] по кредитному договору з ВАТ «Ерсте Банк» №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року змінювалися неодноразово, в результаті чого змінювалися терміни повернення кредиту та сплати процентів, зростав розмір ануїтетного платежу з 1 107,89 дол. США до 2 553,87 дол. США. 14.12.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року. Пунктом 1 додаткової угоди до договору поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року та усіма змінами, доповненнями та додатковими угодами, укладеними до нього, і зокрема, з умовами додаткової угоди №3 від 14.12.2012 року до кредитного договору та додатком №1 (графік платежів) до вказаної додаткової угоди, жодних заперечень, а також непорозумінь стосовно їх положень немає. Відповідно до п.3 цієї додаткової угоди поручитель надає згоду на будь яку зміну кредитного договору (як то зміну розміру кредиту, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобов'язань та ін..), внаслідок якої, в тому числі, може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя, але за умови, що при такій зміні кредитного договору обсяг відповідальності поручителя не буде перевищувати 10-кратного розміру відносно первинного обсягу відповідальності поручителя, зазначеного в розділі 2 договору поруки. Відповідальність у збільшеному обсязі, як це зазначено вище, поручитель приймає на себе в повному обсязі та на умовах солідарності з позичальником. Відповідно до розділу 2 договору поруки змістом зобов'язання, забезпеченого порукою є повернення кредиту в сумі 60 000,00 дол. США, що здійснюється щомісячно в розмірі 1/36 від суми отриманого кредиту; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 відсотків річних, сплата можливої неустойки у розмірі визначеному кредитним договором. Отже, в даній справі судом встановлено, що [PERSON], уклавши з ПАТ «Ерсте Банк» додаткову угоду №1 до договору поруки, як поручитель дала свою згоду на зміну зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Фідобанк» про визнання договору поруки припиненим слід відмовити. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Доводи представника відповідача про те, що суд може застосувати строки позовної давності по окремим платежам є безпідставними та спростовуються наступним. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст.264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договорів (графіками погашення кредитів) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. З матеріалів справи вбачається, що з підписанням додаткових угод від 15.01.2010 року до кредитних договорів №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року та №014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року позичальник надав кредитору право для погашення заборгованостей за кредитами, процентами, комісіями, неустойкою та інш. платежами, передбаченими кредитними договорами, здійснювати договірне списання коштів з його поточного рахунку відкритого у кредитора. З матеріалів справи вбачається, що останнє спрямування коштів на погашення заборгованості та відсотків (останні платежі) за кредитним договором №014/0999/81/05620 від 22.10.2007 року здійснено 14.02.2012 року та 26.12.2013 року щодо погашення тіла кредиту та відсотків відповідно. Останнє спрямування коштів на погашення заборгованості та відсотків за кредитним договором 014/5810/9/08266 від 24.12.2007 року здійснено 31.08.2012 року та 26.12.2013 року щодо погашення тіла кредиту та відсотків відповідно. З позовом до суду представник ПАТ «Фідобанк» звернувся 07.05.2014 року. Отже, у даному випадку, відсутні підстави для застосування позовної давності. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, за рахунок відповідачів слід відшкодувати понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 3 654,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог: з [PERSON] на користь позивача 2 878,60 грн. судогово збору та з [PERSON] - 775,40 грн. судового збору відповідно. У відповідності до ст.88 ЦПК України витрати відповідача [PERSON] на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн. за її зустрічним позовом слід залишити за нею, оскільки їй в позові відмовлено. На підставі ст.ст.252-257, 261. 264, 267, 512, 513, 514, 525, 526, 530, 536, 546, 547, 549, 553, 554, 611, 624, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: approved