Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

ПАТ «Чернігіврибгосп» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просять стягнути з відповідача на їх користь борг в сумі 4445,40 грн, пеню за період з 01.08.2019 по 31.01.2020 - 694,92 грн, індекс інфляції за період з 01.12.2017 по 31.01.2020 - 683,20 грн, 10% річних за період з 28.11.2017 по 31.01.2020 - 968,05 грн та витрати по сплаті судового збору. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 08.11.2017 між ПАТ «Чернігіврибгосп» та [PERSON] було укладено договір комісії № 7 про реалізацію товару (товарної риби), переданої на комісію. В період з 09.11.2017 по 24.11.2017 комісіонеру [PERSON] було передано на комісію товару на суму 9415,40 грн, який оплачений ним частково в період до 04.12.2017 в сумі 4970,00 грн. Незважаючи на умови договору, торгова виручка була задана відповідачем не повністю, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 4445,40 грн., яка на день подачі позову не сплачена. Тому, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, п.п. 6.1-6.3 Договору, відповідач повинен сплатити пеню, індекс інфляції та 10% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 21.07.2020, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно з ст.ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 08.11.2017 між ПрАТ «Чернігіврибгосп» та [PERSON] було укладено договір комісії № 7, відповідно до п. 1.1 якого комітент доручає, а комісіонер зобов`язується за дорученням комітента на власний розсуд за плату вчинити правочин (здійснити від свого імені продаж продукції - товарної риби), переданої на комісію. Згідно п. 1.3. Договору, загальна вартість товару, що передається на комісію за даним договором, визначається шляхом підсумку вартості усіх партій товару, зазначених у накладних протягом строку дії цього договору. Згідно п. 2.4 Договору, комісіонер зобов`язаний берегти товар, переданий на комісію, і охороняти його від втрати, недостачі або ушкодження, нести повну матеріальну відповідальність за транспортний засіб (в тому числі за його пошкодження)під час виїзної торгівлі. Згідно п. 2.5. Договору, по мірі реалізації риби, комісіонер зобов`язаний протягом 3-х днів надати комітенту звіт і передати йому все отримане по виконаному дорученню, в тому числі виручку за реалізовану продукцію. Згідно п. 10.3, Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Судом встановлено, що на виконання умов Договору комісії, позивач передав, а відповідач прийняв для реалізації товар (живу рибу) на загальну суму 9415,40 грн, що підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с. 10-13). За період з 09.11.2017 по 04.12.2017 відповідач перерахував позивачу 4970,00 грн отриманих від реалізації товару коштів, а частина вартості отриманого за Договором комісії товару у сумі 4445,40 грн позивачу повернута не була (а.с. 18) Позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу № 113 від 30.05.2018 про відшкодування боргу за отриманий товар за Договором комісії, однак зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та реагування. Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1021 ЦК України, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента. Згідно статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Свої зобов`язання за договором комісії відповідач не виконав в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в повному обсязі. Згідно п. 6.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Згідно п. 6.2. Договору, за порушення термінів оплати товару комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що нараховується на вартість неоплаченого товару за кожний день прострочення належного платежу. Крім того, відповідно до ст.. 625 ЦК України, комісіонер зобов`язаний сплатити на користь комітента встановлений індекс інфляції та 10% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару. Перевіривши зроблені та надані суду позивачем розрахунки пені, інфляційних збитків і 10% річних, суд вважає їх належними та допустимими доказами у справі, тому позов у цій частині підлягає задоволенню, а зазначені суми стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на 31.01.2020 заборгованість [PERSON] перед ПрАТ «Чернігіврибгосп» становить 6791,57 грн, з яких: основний борг - 4445,40 грн, пеня за період з 01.08.2019 по 31.01.2020 - 694,92 грн, індекс інфляції за період з 01.12.2017 по 31.01.2020 - 683,20 грн, 10% річних за період з 28.11.2017 по 31.01.2020 - 968,05 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором комісії № 7 від 08.11.2017, суд дійшов висновку, що позов ПрАТ «Чернігіврибгосп» ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с. 4), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved