Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Після проживання у незареєстрованому шлюбі з 2007 року, 22.11.2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за актовим записом №18. 29 жовтня 2010 року у них народився син [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалось, так як вони різні за характерами люди, які мають різні погляди на сімейне життя , що з часом призвело до повної втрати взаєморозуміння та розпаду сім'ї. На даний час сторони проживають окремо, син залишився проживати з матір'ю та перебуває на її утриманні. В провадженні суду на даний час перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між ними. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким щомісячно стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [INFO] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] до початку розгляду справи по суті надала через канцелярію суду письмову заяву в якій вона підтримує позов і просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] також надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не явилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с. 6) серії І-АМ №184382 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою Бирлівської сільської ради №533 від 12.05.2017 року (а.с.8) дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Зі змісту позову вбачається та не заперечується відповідачем, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч. 1 ст. 183 цього ж кодексу визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.4, 6 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки відповідач працездатний та має можливість надавити дитям матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved