Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивує тим, що 15.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 078-12/135, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 74800 доларів США зі сплатою 13,5 % річних з порядком погашення суми заборгованості відповідно до умов договору та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 14.02.2023 року. Банк свої зобовязання перед позичальником виконав, [PERSON] свої зобовязання щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами не виконав. Станом на 11.01.2016 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 3 463 976 грн. 59 коп. В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між банком та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки б/н, предметом договору іпотеки є трьохкімнатна квартира загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 47, 1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 25/5. Просить стягнути звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трьохкімнатну квартиру загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 47, 1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 25/5 в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявились, а тому судом згідно вимог ст. 224 ЦПК України ухвалено заочне рішення. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 078-12/135, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 74800 доларів США зі сплатою 13,5 % річних з порядком погашення суми заборгованості відповідно до умов договору та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 14.02.2023 року. В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між банком та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки б/н, предметом договору іпотеки є трьохкімнатна квартира загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 47, 1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 25/5. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обовязок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обовязковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Банк свої зобовязання перед позичальником виконав, [PERSON] свої зобовязання щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами не виконав. Станом на 11.01.2016 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 3 463 976 грн. 59 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Однак, з 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Виходячи з положень ст.3 вказаного Закону, він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України). Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15). Враховуючи викладене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved