Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач 05.04.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому, просив стягнути з Міністерства Оборони України на його користь в відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я під час проходження військової служби в сумі 320 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що він проходив військову службу в Збройних силах з 13.05.1971 року по 04.09.1992 року . Під час проходження військової служби в нього розвинулися захворювання: мочекам»яна хвороба; конкременти лівої нирки, вторинний хронічний пієлонефрит в стадії ремісії з нефрогенной гіпертензієй ІІ ст. з помірним порушенням функцій; сахарний дібет, латентна форма; остеохондроз хребта , деформуючий спондильоз І ст. хребтового відділу хребта з помірним порушенням функцій; двостороння коса пахова грижа помірних розмірів; дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. ; гіпертонічна хвороба ІІІ ст., наслідки перенесеного геморагічного інсульта, помірно виражений геміпарез . За висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена II група інвалідності. Зазначив, що внаслідок проходження військової служби в нього розвинулись хвороби , стан здоров'я погіршився. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Значна частина грошових коштів витрачається на придбання ліків , порушені його звичайні життєві зв»язки . У зв'язку із викладеним, просив суд відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 320 000 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність , наполягав на задоволенні позову . Представник відповідача Міністерства оборони позов не визнав, вказавши, що на Міністрество Оборони України не покладено обов»язку щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, не надано доказів вини саме Міністрества Оборони України, доказів факту заподіяння шкоди , а так саме її розміру.В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача , приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з з 13.05.1971 року по 04.09.1992 року проходив військову службу в Збройних силах, що підтверджено копією військового квитка [NUMBER], має право на пільги , встановлені законодавством України для ветеранів військової служби. 10.12.1992 року [PERSON] встановлено 80% втрати професійної працездатності , що підтверджено довідкою МСЕК № 026049. 07.03.1996 року [PERSON] повторно встановлена ІІ група інвалідності , та визначено , що причиною інвалідності є захворювання отримане в період проходження військової служби , що підтверджується довідкою МСЕК , свідоцтвом про хворобу № 144 від 27.03.1992 року. Через наявність захворюваннь, отриманих під час проходженням військової служби позивач неодноразово проходив курси лікування (а.с.11-12, 14,15,19-20). Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військогого управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні ним правовідносини , дають суду підстави дійти висновку, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду через отримання в період проходження військової служби низки хронічних захворювань та погіршення стану здоров»я , і обов'язок держави відшкодувати позивачу моральну шкоду покладається на Міністерство Оборони України як на уповноважений орган державного управління. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відтак, [PERSON] має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди незалежно від інших виплат, які він отримав чи міг би отримати. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене , характер та тривалість моральних страждань, заподіяних [PERSON] в зв'язку з неповоротною втратою здоров'я , а також принципи розумності та справедливості зазначені в ст. 23 ЦК України, слід встановити суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача в сумі 30 000 гривень, оскільки вказана позивачем сума відшкодування в 320 000 гривень є забагатою. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial