Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач 05.12.2014 року звернувся до суду з позовом, а в подальшому з уточненими позовами; в останньому він просить визнати за ним право користування кімнатою [ADDRESS] в м.Полтаві. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 27.10.1999 року він проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] без зазначення номеру кімнати. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2013 року було встановлено факт проживання позивача за адресою: м.Полтава [ADDRESS] та реєстрації за місцем проживання у гуртожитку з 27.10.1999 року. Він являється інвалідом 2 групи, має постійне проживання в даній кімнаті та перебуває на квартирному обліку, і іншого житла в Полтаві не має. Враховуючи вищевказані обставини, з метою подальшої приватизації житла, позивач просить визнати за ним право користування кімнатою в гуртожитку. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача Управління майном комунальної власності м.Полтави виконавчого комітету Полтавської міської ради до суду не з'явився, у наданій заяві просить справу розглянути у його відсутність, рішення прийняти на розсуд суду. Представник відповідача територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради до суду неодноразово не з'являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представники третіх осіб до суду не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що стосуються житлових спорів, у зв'язку з чим урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. Як було встановлено під час судового розгляду справи та ніким із сторін не спростовано, позивач по справі на протязі дуже довгого часу проживає у зазначеному гуртожитку, займаючи житлове приміщення кімнати, до якого він вселився та проживає по теперішній час на підставі рішення Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області. У зв'язку з відсутністю у теперішній час у позивача правовстановлюючих документів на зайняте ним житлове приміщення кімнати у гуртожитку, та з метою подальшої приватизації, він звернувся до суду за захистом своїх прав. Вимоги позивача, факт його реєстрації та проживання у житловому приміщенні кімнати гуртожитку [ADDRESS]. підтверджується рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2013 року (а.с.4), довідкою з місця проживання (а.с.6), додатковою угодою про надання послуг з утримання будинків (а.с.5), ксерокопією паспорту позивача (а.с.17-18). Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки, які реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради, що закріплено у положеннях ст. 127 ЖК України. Згідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач на протязі довгого часу проживає у займаній ним житловій кімнаті, користується нею, у зв'язку з чим у нього виникло право на користування, через що визнання за позивачем права користування житловим приміщенням квартири є законним, обґрунтованим, таким що не порушує прав та інтересів відповідачів по справі, а тому вимоги позивача про визнання права користування підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved