Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач 04.03.2019року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що у даному будинку, разом із ним, фактично проживають: його дружина - [PERSON] , 1962 року народження, син - [PERSON] , 1981року народження, та онука - [PERSON] , 2012року народження. Відповідачка [PERSON] є його рідною дочкою та зареєстрована у даному будинку з 1986року (з народження), проте фактично проживала у ньому до 1999року. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному будинку з 1988року, проте фактично проживали ньому до 1990року. Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідачів з вимогами добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання, однак його вимоги вони проігнорували. Жодних перешкод у користуванні відповідачам житловим будинком він не створював та не створює. Стверджує, що відповідачі в його будинку не проживають, не сплачують плату за комунальні послуги, не несуть жодних витрат по утриманні будинку та не приймають участі у спільному побуті, підстав для продовження терміну зберігання за такими права користування спірним жилим приміщенням немає, їх особистих речей у спірному приміщенні немає, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. З огляду на наведене, просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим будинком. Ухвалою судді від 08.07.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.07.2019року за заявою позивача [PERSON] його позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог до [PERSON] , у зв`язку із тим, що останній добровільно був знятий з реєстраційного обліку місця проживання в спірному будинку. Ухвалою суду від 04.10.2019року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2019року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були своєчасно і належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності. Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Ухвалою суду від 16.10.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Мостиською державною нотаріальною конторою 10.10.2016року за реєстр.№695. У даному житловому будинку є зареєстрованими та фактично проживають: позивач [PERSON] , 1952року народження, його дружина - [PERSON] , 1962 року народження, син - [PERSON] , 1981року народження, та онука - [PERSON] , 2012року народження. Крім зазначених осіб, у вищевказаному житловому будинку є також зареєстрованими: дочка позивача - [PERSON] (відповідач у справі), яка зареєстрована у даному будинку з 1986року, проте фактично не проживає у ньому з 1999року по даний час, а також племінники позивача - [PERSON] та [PERSON] (відповідачі у справі), які зареєстровані у даному будинку з 1988року, проте фактично не проживають ньому з 1990року по даний час. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Мостиською державною нотаріальною конторою 10.10.2016року за реєстр.№695; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45369491 від 10.10.2016року; копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70451865 від 13.10.2016року; копією будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS] ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області про склад сім`ї позивача [PERSON] №183 від 13.02.2019року; актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 13.02.2019року. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачами та позивачем як власником житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачами права на користування житлом на час їх відсутності. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача [PERSON] у належному позивачу житловому будинку з 1999року і по теперішній час, відповідачів [PERSON] та [PERSON] - з 1990 року і по теперішній час, факту чинення їм перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачами дій у зазначений період часу, які б свідчили про їх намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без поважних причин були відсутні у спірному жилому приміщенні понад один рік, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останні самостійно залишили дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (більше 19 років) не намагалися вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком їм не чинилось і вони добровільно обрали собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів, в рівних частинах з кожного, в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на суму 768,40грн, тобто по 256,13грн. з кожного.

Outcome: approved