Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11376779000 від 30.07.2008 року з додатковою угодою №2 від 26.01.2009 року. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав позичальнику кредит в сумі 17000,00 дол. США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 01.08.2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору ( п.1.1, 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами в межах терміну дії договору відповідач зобов`язався сплатити проценти (плату за кредит) у розмірі 15,00% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - у подвійному розмірі. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору). Згідно з п.4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань (термінів повернення кредиту та/або процентів) позичальник сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої платежу, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день погашення заборгованості. Відповідно до п.7.8 кредитного договору строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення і до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. Станом на 08.08.2018 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, що станом на 08.08.2018 року за курсом НБУ 27,021054 гривень за 1 долар США еквівалентно 197 470,13 грн., та пені у розмірі 55 577,16 грн., з яких: 287876 доларів США заборгованість по кредиту; 442925 доларів США - заборгованість по відсотках; 2371530 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року; 3186186 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до договору іпотеки №10403323000/11114882000/ 111376779000/3 від 11.02.2010 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , прийнято в іпотеку нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. 11.02.2010 року за реєстром №249. Відповідно до п.6.1 договору іпотеки - договір діє з моменту нотаріального посвідчення і до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання. Посилаючись на порушення відповідачем умов договору, позивач просив ухвалити рішення, яким з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк, що виникла внаслідок невиконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту №11376779000 від 30.07.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, що станом на 08.08.2018 року за курсом НБУ 27,021054 гривень за 1 долар США еквівалентно 197 470,13 грн., та пені у розмірі 55 577,16 грн., з яких: 287876 доларів США заборгованість по кредиту; 442925 доларів США - заборгованість по відсотках; 2371530 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року; 3186186 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» зі початковою ціною 96057 грн. 60 коп., покласти на відповідача судовий збір у розмірі 3795 грн. 71 коп. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 16 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача призначено судову оціночну експертизу та провадження по справі зупинено до проведення експертизи. Ухвалою від 02 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача поновлено провадження у цивільній справі і призначена дата підготовчого судового засідання. 08 листопада 2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких він заперечував проти позову, вказуючи, на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року, у справі №336/5514/16-ц в позові ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності, а тому просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. 09 січня 2020 року АТ «УкрСиббанк» направило до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за ст.17 ЗУ «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. З урахуванням викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 14 лютого 2020 року закрито підготовче провадження і цивільна справа призначена до судового розгляду. В судове засіданні представник позивача Рекункова А.В. не прибула, в письмовій заяві просила розглянути позов без її участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11376779000, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. За користування кредитними коштами в межах терміну дії договору відповідач зобов`язався сплатити проценти (плату за кредит) у розмірі 15,00% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - у подвійному розмірі. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору). Згідно з п.4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань (термінів повернення кредиту та/або процентів) позичальник сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої платежу, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день погашення заборгованості. Відповідно до п.7.8 кредитного договору строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення і до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №10403323000/11114882000/111376779000/3 від 11.02.2010 року, за умовами якого [PERSON] передав АТ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. 11.02.2010 року за реєстром №249. Станом на 08.08.2018 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, що станом на 08.08.2018 року за курсом НБУ 27,021054 гривень за 1 долар США еквівалентно 197 470,13 грн., та пені у розмірі 55 577,16 грн., з яких: 287876 доларів США заборгованість по кредиту; 442925 доларів США - заборгованість по відсотках; 2371530 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року; 3186186 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частин 12 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п.2.1.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право на усі передбачені законодавством України права іпотекодержателя. У разі порушення будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у тому числі на підставі рішення суду ( п.4.1.1, п.4.2 договору іпотеки). Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається також початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої решіізації (ст.39 ЗУ «Про іпотеку»). Отже, позов ні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи наявність заборгованості відповідача [PERSON] , ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору іпотеки. Водночас, відповідачем [PERSON] в суді під час підготовчого судового засідання заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18). Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року, у справі №336/5514/16-ц в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Зазначеним рішенням суду встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного кредитного договору, та 23 липня 2013 року пред`явило вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тим самим змінило строк виконання основного зобов`язання. Отже, з 24 серпня 2013 року настав строк виконання основного зобов`язання, з зазначеної дати у АТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги за Кредитним договором, а також право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у зв`язку з невиконанням [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, і відповідно почався перебіг строку позовної давності, Проте, до суду з позовом АТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося до суду лише 20.08.2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. Наявність передбачених статтею 264 ЦК України підстав для переривання перебігу позовної давності щодо пред`явлення вказаного позову, які б дозволяли зробити висновок про дотримання при поданні позову встановленого законом строку позовної давності, не встановлено. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач [PERSON] під час підготовчого судового засідання посилаючись на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року просив в позові відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed