Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач 03 лютого 2017 року звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовами до Крутоярівської сільської ради, управління Держгеокадастру у Прилуцькому районі \~ про скасування державного акта на право колективної власності на землю серія І-ЧН № 000084 виданий КСП «Світанок» Крутоярівською сільською радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 17.11.1995 року за № 2 та скасувати запис № 2 від 17.11.1995 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю про реєстрацію Державного акту на право колективної власності на землю серія І-ЧН № 000084 про передачу КСП «Світанок» у колективну власність 1138,9 га землі для сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги мотивує тим, що в грудні місяці 2016 року він звернувся до головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Крутоярівської сільської ради. Однак, листом головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15 грудня 2016 року за № Б-25914/0-6758/6-16 відмовило у задоволенні цих клопотань, оскільки відповідно до наданої інформації управлінням Держгеокадастру в Прилуцькому районі та графічного матеріалу з бажаним місцем розташування земельної ділянки дана земельна ділянка включена до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Світанок» серія І-ЧН № 000084 від 17.11.1995 року, зареєстрованого за № 2, який на сьогоднішній день не скасований, право колективної власності не припинено. Відмовляючи у задоволенні заяви позивачу, головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вказав, що згідно із п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власніть або у користування для всіх потреб. Отже головне управління не має правових підстав щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Відтак, наявність чинного державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000084, виданого 17 листопада 1995 року Крутоярівською сільською радою народних депутатів Прилуцького району Чернігівської області, порушує передбачене ст. 121 Земельного кодексу України право позивача на отримання у власність земельної ділянки площею 2.0 гектари для особистого селянського господарства. Оскаржуваний ними державний акт на право колективної власності на землю не породжує жодних правових наслідків, а тому є формальним та нечинним; землі, щодо яких виник спір, на теперішній час ніким не використовуються, не є розподіленими та не перебувають у користуванні будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб. З цих підстав, а також з огляду на те, що ТОВ «Світанок» припинило існувати, а державна реєстрації державного акту на право колективної власності на землю не скасована, та на теперішній час відсутній механізм передачі (повернення) земель колективної форми власності до державної власності, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Крутоярівської сільської ради Прилуцького району [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник управління Держгеокадастру в Прилуцькому районі в судове засідання не з»явився, однак надіслав заперечення проти позовних вимог [PERSON] в яких суд просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає необхідним у задоволенні позовів відмовити з таких підстав. Відповідно до частини 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України являється частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд відмовляє у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13цього Кодексу. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб»єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з»ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 124 Конституції України, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146, 149, 151, 153 - 158, 161, 210 та 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державного акта на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (відповідний правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, справа №6-319цс15). Відтак, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000084 від 17 листопада 1995 року, передбачений статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України та статтею 152 Земельного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 цього кодексу України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом позову є вимога позивача до відповідачів про скасування державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧН № 000084 від 17 листопада 1995 року, а підставою заявленого позову неможливість реалізувати передбачене ст. 121 Земельного кодексу України право на отримання у власність земельної ділянки площею 2.0 гектари для особистого селянського господарства. Судом встановлено, що 17 листопада 1995 року на підставі рішення Крутоярівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області №10 від 27 жовтня 1995 року, колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок» с. Крутоярівка, Прилуцького району Чернігівської області видано державний акт серії І-ЧН № 000084 на право колективної власності на землю, площею 1138.9 гектарів земля в межах згідно з планом. Процедура передачі земель у колективну власність, як і інші правові питання, пов»язані із колективною власністю на землю, визначалися головним чином статтею 5 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, а також статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Окрім цього, законом України „Про форми власності на землю від 30 січня 1992 року, який втратив чинність згідно із Законом України №1377-ІV від 11 грудня 2003 року, в Україні поряд з державною власністю було запроваджено колективну і приватну форми власності на землю. Відповідно до частин 1 та 3 статті 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», земля могла належати підприємству на праві колективної власності, а також могла бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалось державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформлялось договором. Передані у колективну власність сільськогосподарських підприємств землі, відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995року, №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», були розпайовані, що передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Отже, оскаржуваний позивачем державний акт на право колективної власності на землю був виданий відповідно до існуючого на час його видачі порядку та у відповідності з чинним на той час законодавством. При цьому, порушень закону при видачі цього правовстановлюючого документу, які б могли бути підставою для його недійсності, судом не встановлено. Натомість, підставою для задоволення позову та скасування державного акту на право колективної власності на землю, позивачем заявлено наявність порушень його права на отримання у власність земельної ділянки відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України. Статтею 30 Земельного кодексу України передбачено, що при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку. Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу. На виконання наказу Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» було проведено загальні збори громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП «Авангард», за результатами яких було вирішено провести роботи по поділу земель колективної власності на земельні ділянку ( земельні частки (паї)). Технічна документація по виготовленню державних актів на право власності на землю громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Світанок» на території Крутоярівської сільської ради було розроблено Чернігівським філіалом інституту землеустрою УААН та затверджено рішенням Крутоярівської сільської ради від 24.09.2001 року №44. За результатами проведених робіт було запроектовано 213 земельні ділянки на площі 1066,40 га, з решта земель не підлягала передачі у власність громадян (госп. двір, кладовища, лісосмуги, болото) та залишилась у колективній власності КСП «Світанок». На сьогоднішній день роботи по розпаюванню землі колишнього КСП «Світанок» завершені в повному обсязі, власники земельних часток (паїв) отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Викладені обставини у своїй сукупності є підставою для відмови у задоволенні позову позивачу у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed