Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач 11.10.2021 звернулась до суду з позовом до [PERSON] і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 27.12.2011 року актовий запис №79; неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , залишити проживати з нею. Позов мотивований тим, що з відповідачем спільне життя не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. В зв`язку з чим в сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Сторони неодноразово намагалися зберегти сім`ю та жити за ради дитини, але це не вдавалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин з серпня 2019 року. На даний час позивач з відповідачем проживають за різними адресами, сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачем і збереження сім`ї вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати. Від шлюбу з відповідачем є син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 13.01.2012 року, син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, також надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.12.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №79. Від шлюбу є син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 13.01.2012 року, син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. В прохальній частині позовної заяви позивачем крім розірвання шлюбу, зазначено вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, які не обґрунтовані в позовній заяві, та позивачем не зазначено, чи існує спір щодо того, з ким із сторін буде проживати неповнолітня дитина. За відсутності спору місце проживання неповнолітньої дитини вирішується за спільною згодою батьків (враховуючи її вік) в позасудовому порядку. В іншому випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161 ч. 1 СК України). Таким чином, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 гривні.

Outcome: partial