Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач 06.12.2019 звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 01.05.2019 в сумі 64 500,00 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за період із 16.05.2019 по 06.12.2019, включно, в сумі 131 580,00 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та відповідачем по справі 01.05.2019 року було укладено договір позики, що стверджується укладеною розпискою. Згідно договору позивач передав, а відповідачка отримала 64 500,00 грн із зобов`язанням повернути зазначену суму повністю до 15.05.2019. В разі неповернення боргу нараховуються пеня в розмірі 1 % за кожен день прострочення. В зв`язку з тим, що відповідачка борг до зазначеної дати не повернула в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що кошти не повернуті. Факт укладання договору підтверджується наявністю розписки. В разі заперечення відповідачем мають бути подані докази. Клопотань про проведення почеркознавчої експертизи відповідачкою не заявлялось. Відповідачка не оспорює умови договору, отже діє презумпція правочину. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлена. Надіслала в черговий раз на електронну адресу заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантинними заходами. Протокольною ухвалою суду від 09.02.2021 її заява залишена без задоволення, оскільки відповідачка вже не один раз не заявляється в судове засідання та не заявила клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції. Правом подачі відзиву на позов - не скористалася. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.05.2019 року між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується укладеною розпискою. Згідно договору, позивач передав, а відповідачка отримала 64 500,00 грн із зобов`язанням повернути всю суму до 15.05.2019. В разі виникнення несвоєчасного повернення боргу зобов`язалась повернути до 01.06.2019. В разі ж неповернення боргу нараховується пеня в розмірі 1 % за кожен день прострочення.(а.с. 47). Позивачем було нараховано в зв`язку з простроченням відповідачкою виконання грошового зобов`язання зі сплати позики в сумі 64 500,00 грн за період з 16.05.2019 по 06.12.2019 (включно 204 календарних дні) пеню відповідно до умов договору в сумі - 131 580,00 грн. (64 500,00 грн. х 1 % пені х 204 дні прострочення). В зв`язку з тим, що відповідачка в добровільному порядку грошове зобов`язання не виконала, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 17.01.2020, позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » та отримала 15.06..2020 новий РНОКПП: [NUMBER] (а.с. 48-49). Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухилившись від повернення в зазначений строк, суми позики, відповідач порушив зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, викладено висновки про правильне застосування норм права, згідно з якими за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Поміж того, за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Дане узгоджується з постановою ВП ВС від 04.07.2018, провадження № 14-154ус18, в якій зазначено наступне. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, відповідачка, уклавши договір з позивачем, взяла на себе грошове зобов`язання, яке належним чином не виконала та прострочила зобов`язання, а тому повинна нести відповідальність, встановлену договором. За таких обставин, позивач має право на повернення суми позики в розмірі 64500,00 грн та стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, в розмірі передбаченому розпискою (1%) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання (64500, 00 грн) за кожен день прострочення. Оскільки зі змісту розписки вбачається, що остаточним строком повернення суми позики зазначено - «до 01.06.2019», строк прострочення виконання грошового зобов`язання розпочався з 02.06.2019, а тому кількість днів з прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно складає 187 днів, а не 204, як зазначено позивачем. За таких обставин, сума пені складає - 120 615,00 грн (64 500,00 грн. х 1 % пені х 187 днів прострочення). Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі часткового задоволення позову, враховуючи положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати (а.с.1) пропорційно до задоволених вимог - в розмірі 1851,15 грн.

Outcome: partial