Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач 04.10.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], за участі третьої особи орган опіки та піклування в Приморській районні адміністрації Одеської міської ради, та просив зобовязати відповідача не перешкоджати батьку у спілкуванні з їхнім сином [PERSON] та його виховані, визначивши такий спосіб участі батька у вихованні дитини: систематичне цілодобове проживання малолітнього сина [PERSON] з позивачем за місцем проживання батька перший і третій тиждень кожного місяця без присутності матері. Позовна заява мотивована тим, що з 05.06.2014 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 25.01.2018 року у сторін народився син [PERSON]. 26.05.2018 року за адресою: [ADDRESS], де позивач тимчасово проживав з дружиною та тещою [PERSON], теща та дружина розпочали сварку під приводом того, що позивач не цікавиться життям своєї сімї, а тільки працює і пізно повертається додому. Угамувати жінок змогла лише поліція. Тож, після такої сварки позивач пішов з дому, а син залишився проживати з матірю. Теща постійно налаштовує [PERSON] проти позивача, йому не дають можливості спілкуватися з сином, не відповідають на телефонні дзвінки та пускають до місця мешкання. Позивач зазначає, що теща не довіряє лікарям, тож його син з пологового будинку жодного разу не був оглянутий професійним лікарем, відповідачка з матірю звертаються лише до екстрасенсів та знахарів, що турбує позивача. Незважаючи на висновок органу опіки та піклування, [PERSON] не надає батьку час для спілкування з дитиною, зустрічей та спілкування уникає. Вже більше 5 місяців батько [PERSON] не бачить свого сина. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.11.2018 року. В результаті проведеного підготовчого засідання 16.11.2018 року було оголошено перерву до 11.12.2018 року. У підготовчому засіданні призначеному на 11.12.2018 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 14.01.2019 року. До суду 11.12.2018 року надійшов відзив на позов, поданий представником [PERSON] адвокатом [PERSON] У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що сам [PERSON] вчинив сварку та наніс побої відповідачу та її матері, в результаті були заведені кримінальні провадження за ч. 1 ст. 122 КК України. Вказує, що позивач не утримує сина, не надає жодної допомоги та сам не бажає спілкуватися з дитиною. 29.12.2018 року надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON], згідно якої вказали, що вина [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень на які посилається представник відповідача не доведена, обвинувального акту немає та не може бути, оскільки позивач не вчиняв кримінальних правопорушень, а навпаки сам постраждав від дій відповідача та її матері. Вказує, що листа-вибачення доданого до відзиву він ніколи не писав, а з дати весілля навіть 4 років не минуло, а не всі 5 як відзначено у тому листі. Вказує, що кошти на утримання дитини він сплачував, переводив на рахунок відповідача щомісяця 3\~000 грн., проте [PERSON] у фейсбуці вказувала, що їй нічого не потрібно від позивача та кошти відповідач буде повертати кожного разу. Всі обставини викладені у відзиві не мають жодних підтверджень. У судовому засіданні 14.01.2019 року представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, вказувала на право батька спілкуватися та брати участь у вихованні свого сина. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, спочатку висловила позицію щодо побачень малолітньої дитини з позивачем кожен день з 09.00 год. до 11.00 год, потім звязавшись з відповідачем, вказала на необхідність встановлення побачень батька з дитиною раз у місяць у присутності матері, тож частково підтримала позовні вимоги, проте заперечувала на графіку спілкувань, що був запропонований позивачем. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини та перевіривши докази, заслухавши учасників справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 05 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєструвала шлюб , про що відділом реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №551. 25.01.2018 року у сторін народився син [PERSON]. [PERSON] зареєстрований громадянином України, що вбачається з Довідки про реєстрацію особи громадянином України №16 від 27.03.2018 року, виданої Посольством України в Швейцарській Конфедерації. [PERSON] є членом [PERSON] Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомунікаційні технології» й очолює комітет по контролю за реалізацією інноваційного проекту Smart City з 01.06.2018 року, що підтверджується довідкою заступника голови [PERSON] ТОВ «Телекомунікаційні технології» від 03.07.2018 року. [PERSON] мешкає за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Лиманка, ж/м «Совінйон», вул. Ближня, 20, що встановлено з довідки Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совінйон» від 03.07.2018 року. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» від 04.07.2018 року [PERSON] на наркологічному обліку не значиться. Також позивач не міститься на обліку і в Комунальний установі «Міський психіатричний диспансер». Згідно характеристик позивача з місця роботи, то [PERSON] характеризують з позитивної сторони, як особу здатну до самовдосконалення та яка не має шкідливих звичок. Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у своєму висновку №01-11/1600 від 23.08.2018 року зобовязали [PERSON] не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO] та визначили спосіб участі [PERSON] з малолітнім [PERSON], шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожного вівторка та четверга з 12:00 год. до 14:00 год., у присутності матері, [PERSON], а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] зверталася до [PERSON] з листом вимогою 31.08.2018 року з метою надання батьку часу для спілкування з дитиною, на виконання вимог висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР. Факт ухиляння [PERSON] від виконання рішення органу опіки та піклування зафіксований 22.11.2018 року та підтверджується листом ПРА ОМР №01-13/819/1вих від 29.11.2018 року. Вимоги [PERSON] про систематичне цілодобове проживання [PERSON] з батьком перший і третій тиждень кожного місяця не можуть бути задоволенні. Відповідач мати дитини відзначає, що батька цілодобово не було вдома, позивач відзначає, що він багато працює для забезпечення своєї сімї, характеристики з місця роботи [PERSON] підтверджують працьовитість та постійну зайнятість позивача. Дитині, якій на час вирішення спору судом ще не виповнилося одного року необхідна цілодобова присутність та догляд. Зважаючи на неможливість батька бути з дитиною постійно, суд не може задовольнити цілодобове проживання дитини разом з батьком через тиждень. Крім того, варто відзначити наступне. Правовідносини з приводу виховання батьків з дитиною та її розвитком регулюється наступним законодавством: Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з дітьми. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте відповідачка у зустрічах відмовляла та йому на зустріч не йде, ігнорує, відповідачка заперечує такі твердження. Участь батька у вихованні дитини не суперечить її інтересам, адже такі твердження відповідача не підтверджуються матеріалами справи, а враховуючи презумпцію невимовності особи поки її вина не буде доведена, варто відзначити, що рішення (вироку, постанови) суду про притягнення жодного з батьків до кримінальної чи адміністративної відповідальності матеріали справи не містять. Відповідност.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю або батьком. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно дост.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає\~способи участі\~одного з\~батьків у\~вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 СК України). Як вказувалося раніше, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації визначив спосіб участь [PERSON] у виховані сина [PERSON] шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожного вівторка та четверга з 12:00 год. до 14:00 год., у присутності матері, [PERSON], а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Представник відповідача у одному з судових засідань вказувала, що в час визначений органом опіки та піклування дитина спить, тож суд вважає за необхідне відійти від висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР для забезпечення належної участі батька у спілкування та вихованні дитини. У підготовчих засіданнях представник відповідача висловлювала позицію [PERSON], яка не заперечувала проти спілкування позивача з сином у час з 09:00 год до 11:00 год., коли [PERSON] не спить, а грається. Робочий графік батька невідомий, проте суд вважає за необхідне встановити систематичні зустрічі [PERSON] з малолітнім [PERSON] у вихідні дні у час з 09:00 год. до 11:00 год. у присутності матері, зважаючи на обставини встановлені судом, вік дитини та інтереси малолітнього [PERSON]. Також суд керується ст.51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у ч.6 ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням позиції сторін та інтересів дитини, суд задовольняє позов частково, зважаючи на висновок Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування №01-11/1600 від 23.08.2018 року суд задовольняє позов [PERSON] частково та вважає за можливе визначити його спосіб участі у вихованні [PERSON], шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною кожної суботи та неділі з 09.00 год. до 11.00 год. у присутності матері [PERSON]. У дні народження та святкові дні [PERSON] має право спілкуватися з сином [PERSON], проте за попередньою домовленістю батьків. У відповідності до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial