Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач 06 серпня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за договором факторингу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 19 590,00 грн. Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобов'язань відповідачка не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту, у зв'язку із чим, станом на 01.07.2015 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 8 991,82 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 8 991,82 грн. та судові витрати по справі. Позивач в особі свого законного представника за довіреністю - Копач Р.В., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.36). Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмове заперечення, в якому проти вимог позову заперечує у повному обсязі, зазначивши, що вона скориставшись пропозицією позивача, сплатила 13 713,00 грн., а залишок заборгованості їй було прощено (а.с.45-46). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 31 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого за договором факторингу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 19 590,00 грн. (а.с. 5-9,14-20). Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 01.07.2015 року відповідачка має заборгованість по кредитному договору в сумі 8 991,82 грн. (а.с.10). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст..527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Так, із повідомлення від 26 червня 2015 року вбачається, що на підставі положень ст.. 605 ЦК України позивач здійснив анулювання (прощення) боргу [PERSON] в розмірі 8 991,82 грн., зазначивши, що з моменту отримання цього листа позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання за кредитним договором перед фактором у повному обсязі (а.с. 48). Сплата відповідачкою основної суми боргу в розмірі 13 713,00 грн. підтверджується квитанцією №11А55С18Е4 (а.с.53). Відповідно до ст..605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Відповідно до ст..599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як відповідач у повній мірі виконав свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 31.07.2013 року. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed