Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11483,57 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 29.10.2012р. відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити ліміт. Підписання данного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Зобовязання за вказаним договором належним чином позичальник не виконувала і неналежно сплачувала внески на погашення заборгованості за кредитом.У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 29.02.2016 року має заборгованість в сумі 11483,57 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 360,53 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6959,01 грн.; заборгованість за пенею 3150,00 грн., штрафу в сумі 500,00 грн. - фіксована частина і 523,03 грн. процентна складова. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з*явилася, подала до суду письмову заяву про невизнання нею позову, так як позивачем при зверненні до суду порушено строки позовної давності. З дня закінчення строку дії договору пройшло більше, ніж три роки, про строки давності у 50 років її ніхто не повідомляв, з умовами та правилами вона ознайомлена не була. Просить застосувати строки давності і справу розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України кожна особа може заявити про розгляд справи у її відсутності Дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 29.10.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних в обмін на зобовянання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту. Шляхом підписання кредитного договору відповідач надав свою згоду на зміну позивачем в будь-який момент кредитного ліміту (зменшення або збільшення) (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, останній зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). Взяті на себе зобов?язання відповідач порушила і відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 29.02.2016 року має заборгованість в сумі 11483,57 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 360,53 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6959,01 грн.; заборгованості за пенею - 3150,00 грн., нараховано штраф в сумі 500,00 грн. - фіксована частина і 523,03 грн. процентна складова. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено розрахунком сум заборгованості, заявою про отримання кредиту. Відповідно до вказаного розрахунку останній платіж на погашення заборгованості позичальником було здійснено 24.12.2012 року (а.с.9). Відповідачем не визнано позов, тобто, нею не визнано ні борг, ні свій обовязок щодо виконання договору та заявлено про застосування позовної давності при розгляді спору. При цьому, у заяві позивачем зазначено, що при укладенні договору вона не була повідомлена про строк давності у 50 років і про те, що з Умовами та правилами її не було ознайомлено. Позивачем у позові лише звернуто увагу суду на те, що позичальник погодилася з Умовами і правилами, однак доказів того, що сторонами у письмовій формі збільшено встановлені законодавством загальні строки позовної давності за цим договором не надано. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або свого обовязку, що закріплено ч.1 ст. 264 ЦК України Позивачем предявлено позов після спливу трирічного строку, зокрема позов подано 29.04.2016 року, тоді як відповідно до загальних положень закону строк давності встановлено у три роки з моменту, коли особа дізналася чи мала можливість дізнатися про порушення свого права. Відповідно до розрахунку суми заборгованості останній платіж на погашення кредиту позичальником було здійснено 27.12.2012 року(а.с.9). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна» позичальник мала погашати кредит разом з відсотками щомісячними платежами - до 25 числа кожного місяця(а.с.14). Тобто, з урахуванням того, що останній платіж внесено 27.12.2012 року, а наступний черговий платіж мало бути внесено по 25.01.2013 року включно, то перебіг строку позовної давності починається з наступного після 25.01.2013 року дня. І саме з цієї дати, коли позичальником не було внесено черговий платіж, для позивача починається відлік строку позовної давності, саме з цієї дати позивач мав дізнатися про порушення свого права. Ніяких доказів, які б свідчили про поважність підстав пропуску строку давності за цим позовом, позивачем не зазначено. Відповідно до положень ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування позовної давності заслуговує на увагу, доказів щодо спростування такої заяви у судовому засіданні з наданих доказів не встановлено. Зазначений в Умовах і правилах пункт 1.1.7.31 стосовно застосування позовної давності у 50 років судом не може бути прийнято до уваги, оскільки ч.1 ст. 259\~ ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Доказів того, що між сторонами було укладено письмовий договір про збільшення строків позовної давності, не встановлено. За таких обставин суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку позовної давності. Витрати у справі віднести на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed