Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач 03.06.2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1785 га, кадастровий номер 4623684000:01:001:0941, розташовану на території с.Миклашів, Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала [PERSON] . Cвої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дядько - [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якого увійшло вказане вище майно. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] розпорядився, склавши 01.12.2016 року заповіт, яким все майно заповів йому. У визначений законом строк він звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна (земельну ділянку та будинок), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,1785 га йому відмовлено, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документу на таку. Інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту - відсутні. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити, судові витрати просив залишити за позивачем. Представник відповідача - Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Як слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.02.1997 року, позивач, [PERSON] , народився [INFO] . Судом встановлено, що [INFO] у віці 62 років в с. Миклашів, Пустомитівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 23.06.2020 року. [PERSON] своєю власністю на випадок смерті розпорядився, склавши 01.12.2016 року заповіт відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON] . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріальногго округу Андрійчак О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 919, дані про можливу зміну чи скасування заповіту, відсутні. Враховуючи зазначене, спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом згідно ст.1233 ЦК України. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] , у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшло зокрема право власності на земельну ділянку площею 0,1785 га, кадастровий номер 4623684000:01:001:0941, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території с. Миклашів, Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту від 20.01.1997 року І-ЛВ 052823, що вбачається з витягу з ДЗК серії НВ-0006406712021 та довідки Миклашівського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №115 від 08.04.2021 року. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Якимів Л.С. від 19.03.2021 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1785 га, кадастровий номер 4623684000:01:001:0941, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який дбо дня смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Підставою відмови стала відсутність документу, який посвідчує право власності померлого на вищевказане майно. Таким чином судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом майна померлого [PERSON] , звернувся у передбаченому законом порядку до нотаріуса для прийняття спадщини, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за втрати оригіналу правовстановлюючого документу. Спадкоємці, які у відповідності до вимог ст. 1241 ЦПК України, мали б право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] відсутні. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач є спадкоємцем за заповітом та звернувся в установленому законом порядку про прийняття спадщини; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Вирішуючи даний спір суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених ним судових витрат, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved