Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 5482 від 27 жовтня 2003 року, який був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] останній було видано кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену в договорі суму кредитних коштів. Відповідач зобовязання щодо повернення суми кредиту в строки передбачені кредитним договором не виконала. Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість відповідача становить у розмірі 36365 грн. 69 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, пояснила суду, що оригінал кредитної справи, а саме кредитний договір № 5482 від 27 жовтня 2003 року був втрачений, а видатковий касовий ордер б/н від 27.10.2003 року про надання [PERSON] кредиту в банку відсутній, у звязку з закінченням терміну зберігання. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що вказаний кредитний договір чи будь-які інші документи повязані з даним договором вона не підписувала та коштів не отримувала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. У позовній заяві позивач вказує на те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 27 жовтня 2003 року укладено кредитний договір № 5482, відповідно до якого останній було видано кредит у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін 24 місяці по 28 жовтня 2005 року включно (т.1 а.с. 5). Згідно статуту товариства, затвердженого загальними зборами акціонерів 30 квітня 2009 року,Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». У звязку з чим, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» стало правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (т.1 а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст.64 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є будь-які документи, листування службового або особистого характеру, або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Позивач, як підставу задоволення позову надав суду копію кредитного договору № 5482 від 27 жовтня 2003 року та копію видаткового касового ордеру б/н від 27 жовтня 2003 року про видачу [PERSON] споживчого кредиту за кредитним договором № 5482 від 27 жовтня 2003 року. Відповідач оспорювала факт укладення вказаного кредитного договору та отримання коштів за кредитним договором. Ухвалами Фрунзівського районного суду Одеської області від 17.12.2015 року та 11.03.2016 року від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витребувані оригінал кредитного договору №5482, укладеного 27 жовтня 2003 року між банком та [PERSON], а також оригінал видаткового касового ордеру б/н від 27 жовтня 2003 року про видачу [PERSON] споживчого кредиту за кредитним договором № 5482 від 27 жовтня 2003 року, з метою забезпечення проведення судової почеркознавчої експертизи, клопотання про призначення якої бажала заявити відповідач. На виконання ухвал суду представником позивача були надані письмові заяви, в яких ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив про неможливість надання оригіналів цих документів, у звязку з їх втратою та закінченням строку зберігання відповідно (т.1 а.с. 227, 247). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність оригіналу кредитного договору № 5482 від 27 жовтня 2003 року, а також оригіналу видаткового касового ордеру б/н від 27 жовтня 2003 року про видачу [PERSON] споживчого кредиту за кредитним договором № 5482 від 27 жовтня 2003 року, дає підстави вважати, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору між сторонами та отримання відповідачем коштів, оскільки позивачем не доведено, що ці копії були зроблені з оригіналів вищезазначених документів, які є допустимими доказами відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України, до їх втрати. Також не є підставою для задоволення позову посилання позивача на виписки по особовому рахунку, оскільки з них не вбачається, що саме відповідач здійснювала платежі за кредитним договором, оскільки до суду не надано оригінал кредитного договору. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed