Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач, 06 лютого 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає хоча і працює та отримує заробітну плату, а тому вона просить стягнути аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки не повідомив. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 січня 2011 року виконкомом Золотівської міської ради м. Первомайська, Луганської області, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно довідки Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області №282 від 03 лютого 2017 року, на утриманні [PERSON] перебуває син - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дослідивши вимоги позивачки, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що повинні бути задоволеними. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: approved