Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.09.2012 р. приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» та [PERSON] уклали договір страхування наземного транспорту № А 0298784. Відповідно до умов цього договору застрахованими являються ризики механічного пошкодження транспортного засобу марки BMW 520D, державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 17.12.2012 року на вул. Головній в с. Коритняни Ужгородського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON] та застрахованого транспортного засобу BMW 520 D, р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Стверджує, що вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2013 року. Зазначає, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER]. Вказує, що ивільно-правова відповідальність Відповідача на момент скоєння вищевказаного ДТП була застрахована у ТДВ СК «Київ РЕ» на страхову суму 49490,00 грн. На підставі договору страхування ПрАТ СГ «ТАС» відшкодовано шкоду, пов'язану із пошкодженням застрахованого транспортного засобу у розмірі 119500,00 грн. Претензія позивача про сплату фактично понесених витрат у порядку регресу на суму різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та страховою сумою за полісом відповідача у розмірі 70010,00 залишилась без задоволення. Станом на день подання позову відшкодування заподіяної шкоди відповідачем на користь позивача не здійснене. З посилання на п. 1.7 ст. 1, ст. 6, п. 12.1 ст. 12, п. 35.1 ст. 35 та п. 36.1 ст. 36, п. г) ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги, яку особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача. Вказує, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму 70010,00 грн. (сімдесят тисяч десять гривень ) 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 700,01 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак у клопотання від 31.05.2015 року №1107v/17 просить розглядати дану справу без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, інших заяв і клопотань не заявляє. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, водночас, його представник [PERSON] заперечив проти задоволення позову з посиланням на недоведеність підстав звернення з позовом належними та допустимими доказами. Зокрема, представник відповідача зазначає, що з наданої УДАІ УМВС України в Закарпатській області на вимогу суду довідки - рахунку серії ДПІ №700010 слідує, що з 26 вересня 2012 року страхувальник стала власником транспортного засобу, який був застрахований за договором страхування з 28 вересня 2012 року. При цьому, з 26 вересня 2012 року страхувальнику для закріплення на вказаному ТЗ видано номерні знаки «Транзит» [NUMBER]. Наголошує, що лише 04 жовтня 2012 року, тобто через шість днів після укладення договору страхування, Страхувальником вжиті заходи по державній реєстрації зазначеного ТЗ, номерні знаки «Транзит» [NUMBER] повернено на склад Ужгородського МРЕВ УДАВ УМВС України в Закарпатській області, отримано новий реєстраційний номерний знак [NUMBER] та свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER]. Вказує, що відповідно до п. 7 договору страхування вбачається, що невід'ємною частиною цього договору є Додаток №3 (Акт огляду транспортного засобу при укладенні Договору страхування). В той же час з Додатку №3 до Договору страхування та наданих Страховиком фотознімків ТЗ, здійснених при огляді ТЗ й укладенні такого Договору, слідує, що ТЗ вже 28.09.12 було присвоєно та видано реєстраційний н/з [NUMBER], що суперечить наданим з органу ДАІ документам. Зазначив, що у судовому засіданні свідок визнав, що на момент укладення договору страхування у страхувальника не було реєстраційного номерного знаку, який вказано у даному Договорі, а відтак і не було свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ, яке також зазначено у цьому ж договорі. Посилаючись на ст. 4 Закону України «Про страхування» (у редакції, яка діяла на момент укладення договору страхування) вказує, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Умовами п. 1.2. договору страхування також визначено, що предметом цього Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ. Наголошує, що відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (у редакції, діючій на момент укладення Договору страхування), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Стверджує, що оскільки використання та експлуатація транспортного засобу можливі після проведення відповідної державної реєстрації такого засобу в органах Державтоінспекції і видачі номерного знаку, майнові інтереси страхувальника, пов'язані з користуванням і розпорядженням застрахованого ТЗ виникли тільки з 04 жовтня 2012 року, а саме через шість днів після підписання Договору страхування Відтак, вважає, що договір страхування не міг бути укладеним 28 вересня 2012 року через відсутність предмета страхування та невідповідність умов цього Договору об'єктивним обставинам справи. На підтвердження такого висновку посилається на п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за яким правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним, у зв'язку з чим відповідачем і не заявлено позову про визнання договору страхування неукладеним, оскільки вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, а суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. При цьому, представник відповідача зазначає, що договір страхування між страховиком та страхувальником не укладений з 28.09.2012 року, а тому не породжує жодних правових наслідків для його сторін. Крім того, надані самим страховиком фотознімки застрахованого ТЗ з номерним знаком, які згідно з Додатком №3 до Договору страхування були зроблені у день укладення цього договору при огляді ТЗ, свідчать про невідповідність дійсності умов Договору страхування в частині дати його укладення та не узгоджуються з показаннями свідка - директора Ужгородської філії страховика, який підписав такий Договір, щодо відсутності номерного знаку у день вчинення правочину Відтак, на думку представника відповідача позивач належними і допустимими доказами не довів факту укладення договору страхування, не вказав його дійсний предмет та справжню дату вчинення даного правочину, чим унеможливив встановлення істини по справі. Наголошує, що у наявному в матеріалах справи страховому акті вказано, що сума страхового платежу в розмірі 8750,00 грн. сплачена в повному обсязі Пунктом 5 Договору страхування передбачено, що страхова премія (платіж) сплачується чотирма рівними частинами по 2187,50 грн. через кожні три місяці. Представник відповідача при цьому вказує, що з п.п. 12.8.2.2. договору страхування слідує, що застосовуючи конкретну формулу для визначення розміру страхового відшкодування, страховик повинен враховувати несплачені частини страхової премії шляхом віднімання від можливої суми страхового відшкодування таких платежів. Проте, згідно з розрахунком розміру страхового відшкодування Страховик визначив останній без врахування сум несплачених страхових премій. Таким чином, квитанції про сплату страхових платежів беззаперечно мають важливе значення для даної цивільної справи, оскільки вони впливають на правильність визначення Страховиком виплаченого розміру страхового відшкодування, які позивач на вимогу суду не надав. Виходячи з приписів ст. 18 Закону України «Про страхування» вказує, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування, а зі змісту п. 6.1. договору страхування вбачається, що він вступає в дію не раніше дня, наступного за днем сплати страхової премії (першої її частини). Представник відповідача стверджує, що відсутність у матеріалах справи витребуваних судом у страховика платіжних документів свідчить про не набрання чинності договором страхування, відсутність страхового захисту на момент настання страхового випадку, а відтак і безпідставність виплати страховиком страхового відшкодування Вказує, що відповідно до п.п.12.8.2.2. Договору страхування при знищенні застрахованого ТЗ внаслідок настання страхового ризику за цим Договором розмір страхового відшкодування розраховується за певною формулою, з якої вбачається, що сума страхового відшкодування вираховується з розміру матеріального збитку помноженого на коефіцієнт пропорційності, але не більше максимально можливої страхової суми (250000,00 грн.). При цьому, віднімаються несплачені страхові премії та вартість залишків ТЗ. Зазначає, що даною умовою договору страхування також встановлено, що вартість залишків ТЗ - це дійсна вартість застрахованого ТЗ у пошкодженому стані на дату настання страхового випадку, яка визначається на підставі висновку експерта-оцінювача відповідно до діючої на дату настання страхового випадку Методики товарознавчої оцінки автотранспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України. Крім того, з пунктів 1.2. та 1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24.11.03 №142/5/2092 слідує, що ця Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно- криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин. За позицією представника відповідача, для визначення вартості залишків пошкодженого ТЗ страховик в обов'язковому порядку повинен був замовити проведення відповідного автотоварознавчого дослідження, однак, на порушення договірних зобов'язань страховик таке дослідження не замовив, а визначив вартість вказаних залишків ТЗ шляхом проведення триденного інтернет-аукціону. Таким чином, визначення страховиком вартості залишків ТЗ, а відтак і суми страхового відшкодування є необґрунтованим та таким, що не відповідає приписам вищезазначеної Методики й умовам договору страхування. У зв'язку з цим, згадана вище цінова пропозиція потенційного покупця не відповідала дійсній вартості залишків ТЗ. Допитаний у судовому засіданні 25.07.2016 року свідок - директор Ужгородської філії ПАТ «Страхова група «ТАС» [PERSON] показав, що транспортний засіб було застраховано 28 вересня 2012 року, який було ідентифіковано за номером кузова, а в подальшому після видачі реєстраційного номеру [NUMBER] було оформлено дублікат договору. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. 28 вересня 2012 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» в особі директора Ужгородської філії [PERSON] (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту КП/21, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом BMW 520 D, номер шасі (VIN-код) [NUMBER], 2008 року випуску. Сторонами договору погоджені усі істотні умови, визначені ст. 982 ЦК України та іншими актами цивільного законодавства. З урахуванням внесення страхувальником першого платежу 28 вересня 2012 року (а.с. 171) на виконання вимог п. 5 даного договору в силу положень п. 6 договір вступив у дію з 00-00 годин 29 вересня 2012 року. Доводи представника відповідача про неукладеність вказаного договору страхування не приймаються судом, оскільки при вчиненні вказаного правочину застраховані майнові інтереси [PERSON], яка набула у власність автомобіль BMW 520, кузов № [NUMBER], 26 вересня 2016 року, що підтверджено довідкою-рахунком №700010 серії ДПІ від 26.09.2016 року (а.с. 137). Крім того, умовами договору страхування сторони погодили право страхувальника отримати дублікат договору, а також право страховика страховика здійснювати огляд ЗТЗ та ЗДО протягом строку дії договору, про що складається акт огляду. До того ж страхувальник не несе відповідальності за технологічні дефекти укладеного договору, які можуть бути допущені страховиком. Матеріалами справи також підтверджено, що внаслідок заміни номерного знаку [NUMBER] 13 грудня 2012 року [PERSON] видано універсальні ДНЗ серії [NUMBER] та пластикове свідоцтво серії [NUMBER], а повернуто ДНЗ серії [NUMBER], про що свідчать накладні відповідно від 13.12.2016 року за №65028 та №65044. (на звороті а.с. 133). Як встановлено з матеріалів справи, 17.12.2012 року о 08 год. 00 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2107», д/н [NUMBER] та рухаючись зі сторони с. Коритняни в напрямку с. Кінчеш, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження, а також були завдані матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив п. 11.3 Правил дорожнього руху. Вина відповідача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за наслідками вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2013 року у справі №308/1234/2013. В силу приписів ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, судом встановлено, що в результаті зазначеної ДТП з вини відповідача [PERSON] був пошкоджений автомобіль [NUMBER]. Враховуючи настання страхового випадку на підставі заяви страхувальника (а.с. 15-18) і страхового акта (а.с. 66-67), звіту про оцінку автомобіля BMW 520D, реєстраційний номер [NUMBER], страховик прийняв рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 119500,00 грн., оскільки підстави для відмови у здійсненні такого були відсутні. Представник відповідача також не оспорює настання страхового випадку, факту пошкодження автомобілів та не наводить жодної підстави, визначеної ст. 26 Закону України «Про страхування». Згідно з відомостю №1260213 від 26.02.2013 року (а.с.69) [PERSON] отримано 119500,00 грн., яка зазначена у призначенні платежу у платіжному дорученні №811129 від 26.02.2013 року на суму 259758,98 грн. через Райффайзен Банк Аваль м. Київ, де платником виступає ПАТ «Страхова Група «ТАС». Крім того, сторонами у справі не оспорюється той факт, що цивільна відповідальність водія - відповідача у справі - транспортного засобу «ВАЗ», державний номер [NUMBER] була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «КИЇВ РЕ» на суму 49490,00 грн. Твердження представника відповідача щодо неврахування двох платежів страхової премії, які не сплачені страхувальником, до суми розрахованої позивачем заборгованості не відповідають положенням пункту 12.8.2. договору страхування, за яким несплачені частини страхової премії вираховуються з розміру страхового відшкодування, якщо строк дії договору становить понад рік, а за п. 6 договору добровільного страхування наземного транспорту КП/21 строк дії останнього - з 29.09.2012 року по 28.09. 2013 року (включно). Нормами ст. 11 ЦК України регламентовано виникнення цивільних прав та обов'язків із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами у справі, останні регулюються спеціальними нормами, а саме, Законом України «Про страхування». Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, ст. 1188 ЦК України регулюється відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якими у розумінні ч. 1 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди. Таким чином, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право регресу до винної у ДТП особи - відповідача. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В силу ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості. З урахуванням наведеного, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та на користь позивача з відповідача слід стягнути відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 70010,00 грн., а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі 700,10 грн. по сплаті судового збору. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 10 серпня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 12 серпня 2016 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved