Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач 04 листопада 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 1-3). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 липня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником якого є ПАТ «СБЕРБАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір №83#00017640031, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 40\~000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування в розмірі 33 % річних. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але в порушення умов кредитного договору відповідач допустив порушення своїх зобовязань, у зв'язку із чим, станом на 03.02.2017 року має заборгованість за кредитним договором №83#00017640031 від 25.07.2013 року в сумі 41\~788,90 грн., з якої: заборгованість по кредиту 36\~975,89 грн., проценти по кредиту 4\~180,40 грн.; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 277,39 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 355,22 грн. 19 листопада 2013 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №83#01017640031, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 23\~800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування в розмірі 33 % річних. Але, в порушення умов кредитного договору відповідач допустив порушення своїх зобовязань, у зв'язку із чим, станом на 03.02.2017 року має заборгованість за кредитним договором №83#01017640031 від 19.11.2013 року в сумі 26\~270,60 грн., з якої: заборгованість по кредиту 23\~330,05 грн., проценти по кредиту 2\~264,37 грн.; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 508,21 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 167,97 грн. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами №83#01017640031 від 19.11.2013 року, №83#00017640031 від 25.07.2013 року та судовий збір у розмірі 1\~600,00 грн. Позивач в особі представника діючого на підставі довіреності [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд, розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.30). Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надсилав. Крім того, до суду повернулися конверти з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 37-39). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 25 липня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником якого є ПАТ\~«СБЕРБАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір №83#00017640031, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 40 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування в розмірі 33 % річних, строком користування до 24 липня 2017 року (а.с.4-7). 19 листопада 2013 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником якого є ПАТ\~«СБЕРБАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір №83#01017640031, відповідно до умов якого банк зобовязався надати [PERSON] кредиту сумі 23\~800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 33% річних, строком користування до 18 листопада 2018 року (а.с.10-12). Позивач свої зобовязання за кредитними договорами виконав належним чином, - кредит відповідачу надав. Однак, в порушення умов кредитних договорів, відповідач свої зобовязання не виконав, допустивши прострочення повернення кредитних коштів, в наслідок чого за ним за кредитним договором №83#00017640031 від 25.07.2013 року станом на 03.02.2017 утворилась заборгованість в сумі 41\~788,90 грн., з якої: заборгованість по кредиту 36\~975,89 грн., проценти по кредиту 4\~180,40 грн.; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 277,39 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 355,22 грн. (а.с.8). за кредитним договором №83#01017640031 від 19.11.2013 року станом на 03.02.2017 року утворилась заборгованість в сумі 26\~270,60 грн., з якої: заборгованість по кредиту 23\~330,05 грн., проценти по кредиту 2\~264,37 грн.; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 508,21 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 167,97 грн. (а.с.15). Про наявність заборгованості за кредитними договорами та вимогу сплатити її відповідач повідомлявся повідомленнями-вимогою, що направлялись банком на його адресу (а.с.22,23). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачки належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved