Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.05.2011 року станом на 30.06.2017 року в сумі 33395,23 гривень. В позовній заяві зазначено, що між сторонами укладено договір за умовами якого відповідач отримала від позивача кредит та зобовязалася його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, а також зі сплатою інших виплат згідно з його заявою й умовами та правилами надання банківських послуг. Проте відповідач порушила умови договору і тому станом на 30.06.2017 року має заборгованість в розмірі 33395,23 грн., яку до теперішнього часу добровільно не сплатила. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутості представника позивача. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленою належним чином і суд розглядає справу за її відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до положень ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який є повідомленим належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 18.05.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 4300,00 гривень зі сплатою 36,00% річних в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту (а.с.6). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (а.с.24). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, передбачено, що останній зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг) (а.с.27). Взяті на себе зобов?язання по погашенню кредиту відповідач порушив і станом на 30.06.2017 року відповідно до розрахунку позивача створила заборгованість в сумі 33395,23 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3306,96 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 25021,83 гривень, заборгованості за пенею в сумі 3000,00 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 1566,44 гривень. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено заявою відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а. с. 6), витягом з тарифів (а.с.7) та Умовами та правилами надання банківських послуг, наданими позивачем (а.с.8-31). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, заявлені позивачем вимоги є обґрунтовані, оскільки відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, який не повертає. Однак при нарахуванні неустойки позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій в сумі 500,00 грн фіксована частина та 1566,44 грн. процентна складова за одне й те ж порушення, тобто здійснено подвійне нарахування неустойки, що не допускається. Згідно з положенням ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Тому, суд відмовляє у стягненні штрафу у розмірі фіксованої частини в сумі 500,00 грн. з підстав того, що договір і розрахунок штрафних санкцій в цій частині суперечить положенню ч.2 ст.549 ЦК України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Тому суд вважає, що відповідач цій частині має нести відповідальність за порушення зобовязання, сплативши штраф в сумі 1566,44 гривень(процентна складова). Виходячи з встановленого, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 3306,96 гривень, заборгованість по відсоткам в сумі 25021,83 гривень, заборгованість за пенею в сумі 3000,00 грн. та неустойку у виді штрафу в сумі 1566,44 грн. (процентна складова), а всього суму заборгованості, яка становить 32895,23 гривень. Ці обставини підтверджуються письмовими доказами у справі, документами на підтвердження договірних відносин по отриманню кредиту (копією заяви позичальника, умовами надання споживчого кредиту, розрахунком заборгованості). Таким чином, з відповідача, належить стягнути суму заборгованості в розмірі 32895,23 гривень у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором та понесені витрати позивачем у справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial