Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Пирятинська районна державна адміністрація Полтавської області у листопаді 2017 року звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у с. Усівка Пирятинського району Полтавської області проживає сім'я [PERSON] та [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2007 року, та мають на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON], народження [INFO] року та [PERSON], народження [INFO] року. [PERSON], народження [INFO] року, має встановлену II групу інвалідності (посвідчення серія [NUMBER] видане 08.10.2003 року). Згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків від 22.09.2017 № 3197 [PERSON] має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежить від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. [PERSON] народження [INFO] року є інвалідом ІІ групи з психічного захворювання. Син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], народження [INFO] року, є інвалідом дитинства і має діагноз: важка розумова відсталість зі значними порушеннями поведінки. Дитина постійно перебуває на утриманні бабусі [PERSON], що проживає в [ADDRESS] У бабусі не створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Санітарно-гігієнічні умови будинку незадовільні. Дитина майже не буває на свіжому повітрі, харчується незадовільно, не має іграшок, які б відповідали її віку. Дитина потребує посиленої уваги та навчання які не отримує. [PERSON] не розвивається, у дитини не сформовані навики самообслуговування, дитина не говоре. У помешкання працівників служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді останнім часом не пускають. Другий син відповідачів - [PERSON], народження [INFO] року, є інвалідом дитинства і має діагноз: помірна розумова відсталість зі значними розладами поведінки. [PERSON] постійно перебуває з матір'ю. Мати вихованням та розвитком дитини не займається, дитина не балакає. Навички самообслуговування у [PERSON] не сформовані. [PERSON] з червня 2017 року постійно змінює своє місне проживання. Вона періодично переїздить з дому до матері у с. Леляки та до сестри у с. Велика Круча. [PERSON] та [PERSON] є учнями Майорщинської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату Гребінківського району Полтавської обласної ради. Діти влаштовані до навчального закладу за заявою батька у 2016 році. Діти не приступили до навчання з 01 вересня 2017 року. Робота по залученню дітей до навчання була проведена працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації, Пирятинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, дільничним інспектором, інспектором ювенальної превенції Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області, директором Майорщинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату. З матір'ю неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо необхідності навчання дітей. З батьком окремо проведено відповідну бесіду щодо залучення дітей до навчання. Батьки категорично відмовляються відвезти дітей на навчання. 11.10.2017 року був організований виїзд у родину разом із директором навчального закладу, яка мала змогу доставити дітей у заклад, але батько не погодився. Батьки через свій стан здоров'я не здійснюють належного утримання та виховання дітей. Сім'я неадекватно ставиться до співпраці з відділами та службами райдержадміністрації. При останньому відвідуванні обстежено умов проживання. На час обстеження у помешканні було прибрано, тепло, але дітей та [PERSON] вдома не було. Під час спілкування, батько нецензурно висловлювалися, погрожував розправою членам комісії. В наслідок хронічних психічних розладів [PERSON], [PERSON] не здатні усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і цим порушують права власних дітей на освіту. Перебування дітей у сім'ї [PERSON] та [PERSON] несе безпосередню загрозу для їх життя та здоров'я. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації 27.10.2017 було розглянуто питання «Про стан виконання батьківських обов'язків громадянами [PERSON], [PERSON]». Члени комісії прийняли рішення про підготовку службою у справах дітей висновку райдержадміністрації про доцільність відібрання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], від батьків [PERSON], [PERSON] без позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що відповідачі безвідповідально ставляться до виконання батьківських обов'язків, не створюють належних умов для виховання та розвитку дітей, не турбується про їх фізичне здоров'я, духовний та моральний розвиток, навчання. Враховуючи, вищенаведене, просила відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] у їх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, надавши дозвіл батькам на відвідування дітей у державних закладах . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи Майорщинської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату Гребінківського району Полтавської області Ричка Н.М. у судове засідання не з'явилася надіслала до суду заяву про слухання справи без її участі, позовну заяву підтримує, просить її задовольнити. Представник третьої особи Каплинцівської сільської ради у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідачі не здатні в повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки. Діти не відвідують дитячий садок та школу, не пристосовані їсти, не розмовляють, спілкуються звуками, одягнені не по сезону, батьки у наданні допомоги відмовляються. Представники третьої особи Пирятинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та пояснили, що сім'я [PERSON] вже давно перебуває на обліку у центрі. На неодноразові прохання влаштувати дітей до спеціалізованої школи - відмовлялися. Діти є розумово відсталими, маючи повних 9 і 7 років ніде не навчаються, мати їх одягає не по сезону, сама [PERSON] веде кочовий спосіб життя, постійно мігрує зі свого місця проживання до місця проживання матері (бабусі малолітніх) у с. Леляки або ж до сестри у с. В.Круча, при цьому водить за собою молодшого сина [PERSON]. Старший син [PERSON] [PERSON] більшість часу проживає у бабусі [PERSON] яка є особою похилого віку і має ще на утриманні сина інваліда І групи за яким веде догляд. У бабусі не створені належні умови для проживання та розвитку дитини. У [PERSON] не сформовані навики самообслуговування, хлопчик не говоре. Останнім часом центр у помешкання бабуся не пускає. Свідок [PERSON], лікар-психіатр Пирятинської ЦРЛ, у судовому засіданні пояснив, що сім'я [PERSON] разом із малолітніми дітьми перебуває у неї на обліку як особи, які мають психічні розлади здоров'я. Сім'я уникає відвідувань лікаря-психіатра. [PERSON] [PERSON] бачила один раз, у зв'язку з інцидентом який стався у їхній сім'ї коли відбувалася сварка між [PERSON] та [PERSON], останній закрився у будинку з маленькою дитиною і не пускав до хати нікого, тоді викликали [PERSON] як лікаря-психіатра так як відповідач [PERSON] був агресивний і потребував термінової госпіталізації. Свідок рахує, що є необхідність вилучати дітей з такої сім'ї, враховуючи те, що перша їхня дитина була вилучена судом вчасно і зараз знаходиться на утриманні сестри [PERSON], відвідує загальноосвітню школу, а малолітні діти залишилися проживати з батьками і коли їх ставили на облік то у них був діагноз помірна розумова відсталість то на сьогоднішній день важка розумова відсталість. Мати не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків і рекомендацій які надають лікарі, діти не отримують медикаментозного лікування, вчасно не отримують консультацій обласних спеціалістів, не відвідують реабілітаційний центр, не відвідують дитячий садок, у зв'язку з чим і стан дітей погіршується. [PERSON] рахує, що якби діти вчасно були віддані у належні руки та умови, ступінь відсталості проходив би легше. Свідок [PERSON], лікар-педіатр Пирятинської ЦРЛ, у судовому засіданні пояснила, що малолітні [PERSON] та [PERSON] є інвалідами і їхня мати [PERSON] на початку січня 2018 року приходила поновлювала документи на отримання соціальної допомоги. Діти були одягнені у брудний одяг, що був не по сезону. Діти не говорить, на звернення реагує тільки поглядом, спілкуються звуками, не орієнтується у просторі, не самообслуговується, тримається осторонь. Діти на контакт не йдуть. Порівнюючи стан дітей два роки тому і зараз то стан дітей не змінився, у розумовому і інтелектуальному розвитку стан погіршився. Свідок [PERSON] підтримує позовні вимоги Пирятинської РДА, рахує, що відібрання дітей та влаштування їх у спеціалізований заклад дасть їм змогу адаптуватися, зорієнтуватися та пристосуватися в соціумі в межах розумових здібностей. [PERSON] рекомендується Зінківська спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат, а [PERSON] спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона проживає по сусідству з [PERSON] у с. Усівка. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є психічно хворими людьми, діти постійно ходять роздягнені, голодні. У літній період часу було таке, що [PERSON] лежав на землі збирав сміття і їв, воду пив з калюжі. Свідок неодноразово годувала дітей. Свідок не бачила ніколи, щоб [PERSON] вивішували сушитися випрану білизну, діти постійно перебувають брудні, одягнені не по сезону. Вказала, що менший син [PERSON] постійно перебуває з батьком, який не здійснює догляд за ним, були випадки що б'є дитину і виганяє на вулицю, а мати тим часом невідомо де знаходиться і проживає. [PERSON] постійно проживає з бабою [PERSON] у с. Леляки. Мати [PERSON] ніяким чином не опікується дітьми. Свідок [PERSON], мешканка с. Леляки, депутат сільської ради, сусідка через огород з бабусею малолітніх [PERSON] та [PERSON] [PERSON], пояснила суду, що коли малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у бабусі то свідок їх бачить часто бо останні постійно куштують овочі на огороді у неї і у дворі бігають. Діти не доглянуті, одягнені не по сезону, брудні. Мати [PERSON] не пристосована щоб вести належний догляд за дітьми. Ні садочок, ні школу вони не відвідують. У будинку разом із бабусею проживає син [PERSON] - рідний бран [PERSON], який щодня вживає алкогольні напої і влаштовує бійки та сварки в сім'ї. свідок рахує, що якщо діти залишаться проживати з батьками то існує реальна небезпека їхньому життю і здоров'ю. На підтвердження своїх слів привела приклад як брат [PERSON] [PERSON] в черговий раз вживаючи алкогольні напої мав намір вступити в інтимні стосунки зі своєю матір'ю, проте остання встигла вискочити на вулицю та покликати на допомогу свідка [PERSON], а тим часом у будинку залишився малолітній [PERSON]. Зайшовши до будинку, щоб заспокоїти [PERSON] свідок [PERSON] побачила, що він лежить спокійний та задоволений на ліжку з малолітнім [PERSON] в обіймах. Після цього випадку свідок вийшла з будинку збентежена та злякана від здогадів що могло там статися. Свідок [PERSON], працювала медичною сестрою Леляківського ФАПУ, пояснила суду, що коли відповідач [PERSON] народила дітей то вона як медична сестра приймала їх на облік. Відповідач [PERSON] постійно мігрувала з ними з с. Усовки до с. Леляки, за дітьми відповідач не доглядала, їсти не готувала та одяг не прала, принаймі свідок цього жодного разу не бачила. Рахує, що [PERSON] як матір не відбулася. 16.01.2018 головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст. 280 ЦПК України, оскільки вважає що маються підстави для проведення заочного розгляду справи. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, заслухавши представника позивача, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2007 року (а.с.9), від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO] (а.с. 5-6). Вказана сім'я проживає у [ADDRESS] (а.с. 19). Батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], народження 1973 року, хворіє хронічним психічним захворюванням, що підтверджується довідкою поліклінічного відділення Пирятинської центральної районної лікарні від 19.01.2010 № 67 (а.с. 10). Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], народження [INFO] року, згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків від 22.09.2017 № 3197 [PERSON] має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежить від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків (а.с. 11). Згідно інформації наданої адміністрацією Пирятинського Центру первинної допомоги від 23.10.2017 дитина [PERSON], народження [INFO] року, який проживає у [ADDRESS] є інвалідом дитинства з 2013 року, діагноз: важка розумова відсталість із значним порушенням поведінки. З 17.08.2015 по 28.08.2015 знаходився на диспансерному обліку у дитячому відділенні ПОДКЛ ім. Мальцева. [PERSON], народження [INFO] року є інвалідом дитинства з 2015 року, діагноз: помірна розумова відсталість із значними розладами поведінки. З 17.08.2015 по 28.08.2015 знаходився на обстеженні у дитячому відділенні ПОДКЛ ім. Мальцева. Дітям було рекомендовано: диспансерний облік у дитячого психіатра, корекційно - виховна робота, сімейна терапія (а.с. 12-14). [PERSON] та [PERSON] є учнями Майорщинської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату Гребінківського району Полтавської обласної ради. Діти влаштовані до навчального закладу за заявою батька у 2016 році. Проте до навчання з 01 вересня 2017 року не приступили. Робота по залученню дітей до навчання була проведена працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації, Пирятинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, дільничним інспектором, інспектором ювенальної превенції Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області, директором Майорщинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату (а.с. 16-17). З матір'ю неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо необхідності навчання дітей. З батьком окремо проведено відповідну бесіду щодо залучення дітей до навчання. Батьки категорично відмовляються відвезти дітей на навчання. 11.10.2017 року був організований виїзд у родину разом із директором навчального закладу, яка мала змогу доставити дітей у заклад, але батько не погодився. Згідно характеристики виданої Каплинцівською сільською радою Пирятинського району сім'я [PERSON] проживає у власному будинку, який знаходиться у доброму стані, умови проживання сім'ї задовільні. Основний дохід - пенсія. [PERSON] за характером не врівноважена, часто разом із дітьми проживає у своєї матері у с. Леляки Пирятинського району. Батько дітей, [PERSON] є інвалідом дитинства ІІ групи. Батьки не приділяють належного виховання та уваги дітям, тому ті не відвідують школу, відстають у розвитку, практично не розмовляють. З матір'ю неодноразово проводились розмови щодо виховання та навчання дітей у школі, проте діти так і не приступили до навчання (а.с. 18). Обстеженням умов проживання малолітніх 22.09.2017, 05.10.2017, 11.10.2107 (а.с. 10-22) установлено, що батьки через свій стан здоров'я не здійснюють належного утримання та виховання дітей. Сім'я неадекватно ставиться до співпраці з відділами та службами райдержадміністрації. При останньому відвідуванні обстежено умови проживання. На час обстеження у помешканні було прибрано, тепло, але дітей та їх матері [PERSON] вдома не було. Під час спілкування, батько нецензурно висловлювався, погрожував розправою членам комісії. Де на той час знаходилася його дружина [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] - [PERSON] вказати не зміг, оскільки вказав що вона постійно мігрує з с. Усівки до с. Леляки та с. В.Круча. За висновком Пирятинської райдержадміністрації батьки через свій стан здоров'я не здійснюють належного утримання та виховання дітей, в наслідок хронічних психічних розладів [PERSON], [PERSON] не здатні усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і цим порушують права власних дітей на освіту. Перебування дітей у сім'ї [PERSON] та [PERSON] несе безпосередню загрозу для їх життя та здоров'я. У зв'язку з цим вважає за доцільне відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] у їх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім''ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов''язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2.5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому із батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Як найкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. З метою дотримання зазначених принципів Декларації прав дитини, суд вважає, що у даному випадку є виняткові обставини коли малолітні діти можуть бути розлученою зі своїми батьками. При цьому, інші положення принципу 6 Декларації прав дитини, у даному випадку, на переконання суду, порушені не будуть. Відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей. Таким чином, відібрання дітей від відповідачів без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим засобом захисту прав дітей, і не позбавляє їх можливості звернутися в суд із заявою про повернення дитини в тому разі, коли вона виправиться та відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Окрім цього, як з'ясовано, батьки через свій стан здоров'я не здійснюють належного утримання та виховання дітей, в наслідок хронічних психічних розладів [PERSON], [PERSON] не здатні усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і цим порушують права власних дітей на освіту. Перебування дітей у сім''ї [PERSON] та [PERSON] несе безпосередню загрозу для їх життя та здоров'я. Як вказував свідок [PERSON] батько дітей інколи проявляє агресію по відношенню до сім'ї. А свідок [PERSON] вказала на тому, що баба малолітніх [PERSON] та [PERSON] похилого віку і не може забезпечити належне виховання онуків, оскільки являється ще й опікуном сина-інваліда (психічне захворєвання), який також періодично проявляє агресію по відношенню до неї. На підставі наведеного судом зроблено висновок, що в даному випадку є підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Суд рахує, що залишення дітей у батьків [PERSON] та [PERSON] є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання, таким чином їх необхідно передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування у спеціалізований загальноосвітній заклад. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved