Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач 11.09.2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача та в подальшому змінила позовні вимоги і просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку А-1, загальною площею 59,8 кв.м, в т.ч. житловою площею 35,9 кв.м, з надвірними\~\~ будівлями: літньої кухні - Б, сарай - В, погріб - Г, басейн І, замощення ІІ, водоколонка ІІІ, забор № 1 за планом, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона з\~27.08.1988\~року до\~11.04.2008\~року перебувала\~в шлюбі\~з відповідачем,\~під час\~якого ними\~було придбане\~спірне майно,\~право власності\~на яке\~зареєстроване на\~відповідача. Ухвалою судді від 29 січня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 65-66). Позивачка, повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності. \~ \~ \~ \~ Відповідач,\~повідомлений у\~встановленому законом\~порядку про\~час та\~місце судового\~засідання,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~від нього\~надійшла заява,\~в якій\~він просив\~справу розглянути\~за його\~відсутності,\~змінені позовні\~вимоги визнав\~повністю та\~беззаперечно. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач визнав змінений позов повністю та беззаперечно. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 72 Сімейного Кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Заява про застосування строку давності не подавалася. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України\~\~від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Сторони перебували в шлюбі з 27.08.1988 року до 11.04.2008 року (а.с. 7-9). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час шлюбу відповідачем укладено Договір купівлі-продажу від 16.11.2004 року та зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (житловий будинок А-1, загальною площею 59,8 кв.м, в т.ч. житловою площею 35,9 кв.м, з надвірними будівлями: літня кухня Б, сарай В, погріб Г, І-басейн, ІІ-замощення, ІІІ-водоколонка, №1-забор, за адресою: [ADDRESS] . Оціночна вартість нерухомості становить 51 450 грн., згідно висновку про вартість від 14.01.2020 року (а.с. 14). \~ \~ \~ \~Право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем (а.с. 15). \~ \~ \~ \~Згідно Звіту про оцінку майна від 04.01.2020 року (а.с. 59-60), вартість домоволодіння складає 51\~450 грн. Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом\~права спільної сумісної власності\~подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст.\~61 СК України якщо одним із подружжя\~укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання\~майном, що належить їм на праві\~спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки для подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 68\~СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права\~спільної сумісної власності на\~майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, згідно з приписами ч. 4, 5 ст.71 СК України допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як випливає з матеріалів справи, щодо присудження позивачу грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, домовленість між сторонами відсутня, попереднього внеску відповідної грошової суми відповідачем не здійснено. Законом встановлена презумпція спільної сумісної власності подружжя. Отже,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~поділити зазначене\~спільне сумісне\~майно сторін,\~визнавши за\~кожним із\~них право\~власності на\~1/2\~частину переліченого\~спірного майна. Судові витрати в частині сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача (за її заявою). Стягнути з відповідача на користь позивача 50 % судових витрат сплачених, згідно квитанції № 007717 від 21.01.2020 р., за консультаційні послуги з оцінки майна, а саме в сумі 350 гривень (а.с. 61). \~ \~ \~ \~На основі вищевикладеного,

Outcome: approved