Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 192 264 гривень 86 копійок. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 15 лютого 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 014/0075/74/72501, відповідно до якого, він отримав споживчий кредит в сумі 103 929 доларів США. Строк дії договору встановлено до 30.03.2027 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13,25 % на рік за користування ним. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON], банк уклав договір поруки № 014/0075/74/72501/108 від 30.03.2007 року з [PERSON] З часу отримання кредиту [PERSON], належним чином не виконував зобов'язання, в наслідок чого, за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 2 192 264 гривень 86 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15.11.2017 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання поруки припиненою (а.с.142); Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22.11.2017 року, клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення судової економічної експертизи по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Призначено по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості судову економічну експертизу (а.с.155); Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.04.2018 року, відновлено провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості (а.с.159); Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02.07.2018 року, по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості замінено позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест». Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 30.03.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 014/0075/74/72501, відповідно до якого, він отримав споживчий кредит в сумі 103 929 доларів США. Строк дії договору встановлено до 30.03.2027 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13,25 % на рік за користування ним (а.с 17-27); 30.03.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], було укладено додаткову угоду №014/0075/74/72501 до кредитного договору № 014/0075/74/72501, відповідно до якого позичальник зобов'язується передати в заставу кредитору майно, що буде придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.28); В забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON], банк уклав договір поруки № 014/0075/74/72501/108 від 30.03.2007 року з [PERSON] (а.с.30-32); 27.04.2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив [PERSON], [PERSON] повідомлення про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0075/74/72501 від 30.03.2007 року (а.с.34-37); З часу отримання кредиту відповідач [PERSON], належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором № 014/0075/74/72501 від 30.03.2007 року, в наслідок чого, станом на 27.12.2016 року виникла заборгованість в сумі 83 148 доларів США 75 цента, що по курсу НБУ України станом на 27.12.2016 року становить 2 192 264 гривень 86 копійок, в тому числі: заборгованість за кредитом 1 856 722 гривень 80 копійки; заборгованість за відсотками - 335 542 гривень 06 копійок (а.с. 9-15); 30 травня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк», який є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» було укладено Договір відступлення права вимоги. Відповідно до цього Договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» за Кредитним договором №014/0075/74/72501 від 30.03.2007, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Приймаючи до уваги, що кредит Банком був правомірно наданий відповідачці в іноземній валюті, то стягнення боргу саме в іноземній валюті не буде суперечити вимогам законодавства. Разом з тим, суд вважає, що стягнення слід провадити в гривневому еквіваленті, визначеного за курсом НБУ по відношенню до долару США на день проведення розрахунку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті чи їх еквівалент. За положенням ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законами. Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно абзацу 8 ч. 1 ст. 2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається банкам України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на використання окремих операцій, затвердженим постановою НБУ від 17.07.2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Законодавство України чітко визначало правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань, тобто надання кредиту у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань. Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом. Суд не приймає до уваги заперечення з боку відповідачів з наступних підстав: Пунктом 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 визначається, що під час укладення кредитного договору позичальник (споживач) протягом певного терміну має право відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Як вбачається з тексту кредитного договору кредитодавець повідомив відповідачу [PERSON]. до укладення договору споживчого кредиту всі його умови, про що в кредитному договорі міститься згода позичальника щодо узгодження усіх істотних умов та відображає повне розуміння предмету та інших питань, зазначених у договорі. При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів, в рівних частинах з кожного, судові витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 32 883,97 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved