Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення заборгованості, що утворилася у зв’язку із неналежним виконанням зобов’язань за кредитним договором № CNХRFВ04231475 від 27 липня 2008 року . Банк свої зобов’язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору станом на 29 жовтня 2014 року має заборгованість 43409 грн.72 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 1065 грн. 35 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом,370 грн.38 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 41945 грн 81 коп. – пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) – 1401 грн.45 коп. Посилаючись на ті обставини, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16.06.2011 року з відповідача було стягнуто заборгованість по договору в розмірі 16649 грн.68 коп., а саме 1065 грн.35 коп. заборгованості за кредитом, 28 грн.18 коп. – заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 370 грн.38 коп. – заборгованості по комісії за користування кредитом, 13916 грн.74 коп – пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором, а також штраф(фіксована частина) – 500 грн. та штраф (процентна складова) – 769 грн. 03 коп., банк просить суд стягнути різницю між даними сумами, яка за його підрахунками становить 29930 грн.52 коп., як і понесені витрати по справі. До судового засідання позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, а саме банк просив стягнути на їх користь 28029 грн.07 коп. В судове засідання представник позивача не з’явився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] в судове засідання не з’явилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно, у зв'язку з чим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору № CNХRFВ04231475 від 27 липня 2008 року (а.с.10– 16) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «Приватбанк». За даним договором банк надає позичальнику кредит в сумі 1870 грн.51 строком на 6 місяців, тобто до 27 січня 2009 року включно на придбання товару зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 61 грн.73 коп. в обмін на зобов’язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»). Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов’язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника погашення кредиту, а позичальник зобов’язується погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора Стаття 1049 ЦК України зобов’язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не своєчасно здійснюючи погашення даного кредиту, у зв’язку з чим , заборгованість, яка виникла станом на 23 лютого 2011 року, а саме: 1065 грн.35 коп. заборгованості за кредитом, 28 грн.18 коп. – заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 370 грн.38 коп. – заборгованості по комісії за користування кредитом, 13916 грн.74 коп. – пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором, а також штраф(фіксована частина) – 500 грн. та штраф (процентна складова) – 769 грн. 03 коп., що загалом становить 16649 грн.68 коп. були стягнуті за рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16 червня 2011 року, яке набрало законної сили 04 липня 2011 року. Зважаючи на наявність відповідного рішення суду, позивач повторно звертається до суду із аналогічними вимогами, виходячи з наявного розрахунку та рішення суду, вказана заборгованість фактично ґрунтується на стягненні пені, яка з моменту постановлення рішення суду ще зросла, а також повторному стягненні штрафів, рішення про стягнення яких також прийнято та які є незмінним після винесення рішення судом у 2011 році, що свідчить про звернення до суду з позовом про повторне стягнення визначених позивачем заборгованостей. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із наступними змінами) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 529, 599 ЦК України. Наявність заочного рішення суду про стягнення існуючої заборгованості із [PERSON], винесеного у зв’язку із невиконанням кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. В той же час , при вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає де уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суг України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов’язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів” від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. З статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об’єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, представленої ПАТ КБ „ПриватБанк” ( а.с.5-6), станом на 29.09.2014 року розмір заборгованості складає 43409 грн.72 коп., з яких: заборгованість по кредиту 1065 грн. 35 коп., 28 грн.18 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 370 грн.38 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 41945 грн. 81 коп. – пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) – 1401 грн.45 коп., проте рішенням суду від 16 червня 2011 року вже стягнуто на користь позивача існуючу заборгованість по кредиту 1065 грн. 35 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 28 грн.18 коп., 370 грн.38 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 13916 грн. 74 коп. – пені за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) – 769 грн.03 коп. Зважаючи на наведені вище обставини , суд вважає, що в даному випадку до стягнення підлягає 632 грн.42 коп. штрафу (1401,45 грн. (нарахований розмір) – 769,03 грн.(стягнутий за рішенням суду). Що стосується стягнення пені , то враховуючи ті обставини, що визначений позивачем її розмір значно перевищує загальний розмір заборгованості, а також зважаючи на наявність рішення суду яким вже стягувалася пені, розмір якої значно перевищує існуючу заборгованість та враховуючи наявність таких обставин, як відсутність постійної роботи у відповідача, що має істотне значення, суд вважає за доцільне зменшити її до 2000 грн., оскільки задоволення в такому випадку у повному обсязі позовних вимог банку свідчитиме про отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторів та порушення прав відповідача. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial