Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 29.04.2016 [PERSON] уклала з позивачем договір № б/н та отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7. Договору. У зв`язку з неналежним виконання кредитного зобов`язання [PERSON] утворилась заборгованість, яка станом на 24.01.2019 становить 12253,57 грн., та складається з: 454,69 грн. - тіло кредиту; 226,29 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 10512,90 - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 559,69 грн. - штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 25.09.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. 29.04.2016 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № б/н, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, на підставі яких [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7. Договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та належним чином. [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У результаті невиконання умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 24.01.2019 становить 12253,57 грн., та складається з: 454,69 грн. - тіло кредиту; 226,29 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 10512,90 - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 559,69 грн. - штраф (процентна складова). Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування позивачем відповідачу заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії і штрафних санкцій у відповідності з п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даній же справі, Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачені проценти за користування кредитом та встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів та штрафних санкцій немає. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 29.04.2016. Зокрема до таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яка у даній постанові зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з вищевикладеного, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17. На підставі викладено, суд, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.04.2016 року в розмірі 454,69 грн. - тіло кредиту.

Outcome: partial