Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, та уточнивши свої позовні вимоги, просять суд: виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку в Дніпровському РВ у м. Дніпродзержинську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області; виселити відповідача [PERSON], який проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідачів. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що 04.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DZL0GA00000053, відповідно до п. 8.1 якого позивач надав відповідачу-3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 23056,38 доларів США, строком до 04.07.2013 року, а відповідач-3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та Відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір № DZL0GA00000053 від 04.07.2008 року, предметом якого є квартира, загальною площею 35,40 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачам-1, 2 на праві власності на підставі договору міни квартир. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу-3 кредит в розмірі, передбаченими умовами кредитного договору. Відповідач-3 не надав своєчасно Банку грошові кошти за погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами. Таким чином, Відповідач-3 зобовязання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 09.08.2012 року судом ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 35,40 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, Відповідачі та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні обґрунтуванню позову. Також пояснив судові, що у звязку із виселенням відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки за укладеним із Банком іпотечним договором, відповідачі мають у відповідності до Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 р. № 422 самостійно звернутися до виконавчого органу міської ради із заявою про надання їм житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав суду пояснення про те, що дійсно він 04.07.2008 року уклав кредитний договір та отримав кредитні кошти в розмірі 23056,38 доларів США для придбання транспортного засобу. Згодом, в звязку з тим, що в країні сталась криза, він перестав сплачувати кредит в розмірах, встановлених кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала суду пояснення про те, що дійсно між нею, відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить їм на праві власності на підставі договору міни квартир. Іншого житлового приміщення, окрім вищевказаної квартири, у них немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Вислухавши представника позивача та відповідачів [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZL0GA00000053, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 23056,38 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 04.07.2013 року, що підтверджується кредитним договором №DZL0GA00000053 від 04.07.2008 року (а.с.7-9). Відповідно до п.8.1. вказаного кредитного договору Банк зобовязувався надати відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 23056,38 дол.США, із яких 21867,73 дол.США надаються на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 04.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки квартири № DZL0GA00000053 від 04.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 299 (а.с.10-12). Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира, загальною площею 35,40 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачам-1, 2 на праві власності на підставі договору міни квартир, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 20.06.1997 року, реєстровий № 1805. Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 09.08.2012 року, у звязку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 97, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, пр. 50 років СРСР, буд.16, загальною площею 35,40 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рахунок погашення заборгованості в розмірі 52428,48 доларів США, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] з предмету іпотеки, а саме: квартири № 97, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл.., м.Дніпродзержинськ, пр.. 50 років СРСР, буд. 16, загальною площею 35,40 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Цим же заочним рішенням зобовязано Дніпродзержинський відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку осіб, що зареєстровані за адресою: [INFO] та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3219,00 грн. (а.с.13-14). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2013 року заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.08.2013 року в частині виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири № 97, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м.Дніпродзержинськ, пр.. 50 років СРСР[ADDRESS] скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. Це ж рішення у частині стягнення судового збору змінено. Стягнуто із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення судового збору по 1073 грн. з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 19-21). З матеріалів справи вбачається, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів надсилалася письмова вимога банку про добровільне звільнення житлового приміщення квартири, за зазначеною вище адресою, в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, що підтверджується повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.08.2014 р., реєстром поштових відправлень рекомендованих листів, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.15-18). Як вбачається з наданої ТОВ «Інфо-Ком» довідки від 16.03.2015 р. № 000688754, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.54). Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України). Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч.3ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 Закону України Про іпотеку передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо. Так, виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням (ч.4 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження»). Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Згідно ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15 та від 11.11.2015 року у справі № 6-1630цс15, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи квартира № 97 у буд.№ 16 по пр.50 років СРСР м.Дніпродзержинська, яка є предметом іпотеки відповідно до умов договору іпотеки квартири від 04.07.2008 р. належить на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору обміну квартир від 20.06.1997 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1805 (а.с.57), тобто не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, що також підтверджується п.8.1 Кредитного договору щодо цільового призначення кредиту. Також суд зазначає, що при подачі позовної заяви та розгляду справи по суті позивачем як не надано доказів так і не заявлялося клопотання про витребування судом доказів щодо перебування у власності або користуванні відповідачів іншого житлового приміщення, яке у разі постановлення рішення про виселення обовязково зазначається в рішенні суду. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідачів із житлового приміщення (квартири) без надання їм іншого постійного житла є необґрунтованими та передчасними, тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Outcome: dismissed