Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач 06.06.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що 02.03.1979 року сторони зареєстрували шлюб в Оштинській сільраді Витегорського району Вологодської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис №1. Від цього шлюбу в позивача та відповідача є спільні діти, але вони досягли повноліття. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2016 року та мешкають окремо один від одного. Сімейні стосунки не склалися через недоброзичливі взаємини, відповідач часто влаштовував сварки на тлі подружньої невірності, що не відповідало дійсності, постійно ображав позивачку нецензурною лайкою, та неодноразово бив. Подальше збереження шлюбу неможливе й суперечить інтересам позивача. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, немає. Строк на примирення просить не надавати. Оформити розірвання шлюбу через РАЦС позивач не має можливості, оскільки відповідач не бажає писати спільну заяву. На підставі цього [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON]. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судовому засіданні не була присутня, однак надала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за його відсутності не надав, відзиву на позовну заяву від нього не надходило.\~\~ На підставі заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України.\~ У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~ Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено\~у ст.\~78\~ЦПК України\~\~суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 02.03.1979 року Оштинською сільською радою Витегорського району Вологодської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладання шлюбу [PERSON], про що 02.03.1979 року складено відповідний актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва шлюб серії І-ОД № 332209 від 02.03.1979 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.\~112\~СК України\~суд з'ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.

Outcome: approved