Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач 07.06.2018 р. звернувся в суд в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Заявлений позов обґрунтовував тим, що до комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА звернулася служба у справах дітей РДА із висновком від 21.05.2018 р. № 98/01-17 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] За результатами вивчення даного питання встановлено, що відповідно до довідки Підліської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з відповідачем по [ADDRESS]. Відповідно до довідки Івано-Франківського МВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області відомості про батька дітей записані за вказівкою матері відповідно ч.1 ст.135 СК України. Відповідач не займається вихованням дітей, які є учнями 5 та 6 класів Івано-Франківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 17, не цікавиться їх навчанням та життям, не завжди забезпечує їх необхідними речами, приходить до школи тільки за викликом адміністрації школи. Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА своїм рішенням від 22.05.2018 р. вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Заслухавши вступне слово представника позивача, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач являється матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Підліської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 23.04.2018 р. № 264 неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані разом із матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.11). Як підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON], її внуки [PERSON] і [PERSON] з травня 2018 р. проживають разом з нею в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради; вона опікується внуками, займається їх вихованням; відповідачка лише деколи дзвонить до дітей, протягом року дала на їх утримання лише 300 грн., до школи дітям нічого не придбала; свідок з дітьми живе на її пенсію. Допитані у судовому засіданні в якості свідків неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] підтвердили, що матір не цікавиться їх навчанням у школі, здоров'ям, не спілкується з ними, лише деколи дзвонить по телефону, їх вихованням займається бабуся. Відповідно до довідки Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23.05.2018 р. відомості про батька дітей записані згідно заяви матері відповідно ч.1 ст.135 СК України (а.с.8). Згідно характеристики виконкому Підліської сільської ради Тисменицького району [PERSON] належним чином не займається вихованням своїх дітей, зловживає спиртними напоями, не стежить за собою, допомогу від сторонніх людей не приймає, нікого не слухає, у житловому будинку антисанітарія (а.с.10). Актами обстеження житлових та матеріально-побутових умов сім'ї від 10.05.2018 р. (а.с.9) та від 01.03.2019 р. підтверджено обставину щодо незадовільних умов проживання у житловому будинку [ADDRESS], де проживає відповідач, з якою зареєстровані діти, а саме: будинок потребує ремонту, для дітей не створено умов для сну, відпочинку та навчання. Як вбачається із характеристики учениці 6-го класу Івано-Франківської ЗОШ І-ІІІ ст. № 17 [PERSON], остання має низький рівень навчальних досягнень та середній рівень навчальної мотивації, за час навчання в школі виявила недостатність вольової саморегуляції; мати не цікавиться навчанням та вихованням дочки, приходить до школи тільки за викликом адміністрації (а.с.13). Згідно характеристики учня 5-го класу Івано-Франківської ЗОШ І-ІІІ ст. № 17 [PERSON] останній має середній рівень навчальних досягнень та низький рівень навчальної мотивації, за час навчання в школі виявив недостатність вольової саморегуляції та працездатності на уроках; мати не цікавиться навчанням та вихованням сина, приходить до школи тільки за викликом адміністрації (а.с.12). Відповідно до висновку № 07-18/02-20 від 22.05.2018 р. комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей (а.с.4-5). Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON], а саме: не спілкується з ними у обсязі, необхідному для їх нормального розвитку та самоусвідомлення, не піклується про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, не проявляє щодо них материнської турботи і піклування, не надає їм належного матеріального утримання. Таким чином, відповідачем, яка усунулася від виконання обов'язків щодо виховання та розвитку своїх дітей, порушено право останніх на належне батьківське виховання. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.18 Конвеції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з вимогами ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Статею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Згідно вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, які підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, що визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, враховуючи висловлену в судовому засіданні думку неповнолітньої дочки та малолітнього сина відповідача щодо позбавлення її батьківських прав, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав, який підлягає до задоволення. З відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 18, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 150, 152, 155, 164 ч.1 п.2 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved