Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач 05.08.2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначив, що йому на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок. За вищевказаною адресою зареєстровані він та [PERSON]. Відповідач за місцем реєстрації не мешкає та не користується комунальним послугами, оскільки мешкає за іншою адресою: [ADDRESS]. [PERSON] більше одного року жодного разу не з'явилась за місцем реєстрації, всі витрати по комунальному обслуговуванню житлового приміщення здійснює він. Просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку с т. ст. 224-225 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON], за адресою [ADDRESS]. [PERSON] за вищевказаною адресою не з'являється більше року. Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, [PERSON] належить будинок за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з акту про не проживання від 01.08.2014 року, складеного депутатом Української міської ради Лятовською Л.М. за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за цією адресою не проживає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживаює у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Outcome: approved