Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до позовної заяви у новій редакції (що подана на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху) позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2015 та у звязку з приєднанням до Умов та правил надання продукту кредитних карт, [PERSON] отримала кредит у розмірі 15127,10 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення не повинна бути пізніше 31.12.2018. Термін дії кредиту 36 місяців з 28.12.2015 до 31.12.2018. При порушенні позичальником термінів погашення заборгованості вказаних у Генеральній угоді більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, і з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 1024,08 грн. Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди при порушенні зобовязань зі сплати кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг за кожен день прострочки. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позичальнику кредит у розмірі, який визначений договором. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, з моменту підписання Генеральної угоди 28.12.2015 кошти на погашення кредиту відповідачем не вносились, що відображено у розрахунку заборгованості. Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди передбачено, що відповідач має щомісячно погашати заборгованість у сумі 548,81 грн, відповідно до даних розрахунку відповідач дану суму не вносила, що і спричинило заборгованість. Таким чином, станом на 01.08.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 21430,50 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 15127,10 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 1648,84 грн, заборгованості за пенею 3630,48 грн, та штрафу 1024,08 грн. Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмове клопотання, відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі на не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України (а.с. 37). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, ураховуючи, що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. 08.02.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 28.12.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості. На підставі вказаної угоди та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт [PERSON] отримала кредит у розмірі 15127,10 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір укладений за заявою відповідача, у якій вона просить відкрити рахунок та надати банківські послуги, ознайомилася з тарифами банку та отримала повний перелік інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується її особистим підписом (а.с. 5). Договір складають Заява, Генеральна угода, Умови та правила надання банківських послуг та [PERSON] (а.с. 5, 7, 8-31). Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячно з «1» по «25» число шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом (а.с. 5). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено односторонню можливість банку проводити зміну тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у т.ч. простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-яких інших заборгованостей, які виникли у клієнта зважаючи невиконаних зобовязань перед банком. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.11, п. 2.1.1.2.12 Правил користування кредитною карткою строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості вказаних у Генеральній угоді більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, і з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 1320,17 грн (а.с. 5). Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди при порушенні зобовязань зі сплати кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг за кожен день прострочки. Відповідно до п. 2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення заборгованості на суму від 100 грн, включаючи прострочені зобовязання, згідно з п.п. 2.1.12.6.2. та 2.1.12.8.1. Умов та правил надання банківських послуг позичальником сплачується пеня, яка розраховується наступним чином: пеня нараховується у день нарахування процентів за кредитом. Розраховується = (Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)+ Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) * (ставка пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості у [PERSON] 28.12.2015 вперше виникла поточна заборгованість у розмірі 15127,10 грн (а.с. 48). Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, терміном повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення заборгованості, така заборгованість вважається простроченою та позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1024,08 грн. З моменту підписання Генеральної угоди 28.12.2015 відповідачем кошти на погашення кредиту не вносились, що відображено у розрахунку заборгованості (а.с. 48). У порушення умов договору відповідач належним чином не повертала кошти, не сплачувала відсотки за користування кредитом, не слідкувала за залишком коштів, у зв'язку з чим станом на 01.08.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 21430,50 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 15127,10 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 1648,84 грн, заборгованості за пенею 3630,48 грн, та штрафу 1024,08 грн (а.с. 48). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON], є зобовязальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, що належать відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобовязання, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 20406,42 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15127,10 грн, відсотками 1648,84 грн та пенею 3630,48 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За змістом даної норми, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З умов кредитного договору вбачається, що обидва види неустойки штраф 1024,08 грн та пеня 3630,48 грн, що нараховані відповідачеві, передбачені як відповідальність за порушення строків виконання зобовязань за договором. Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Даний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 21430,50 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у розмірі 20406,42 грн, що становить 95,22% (20406,42 грн : (21430,50 грн : 100)) від заявлених позовних вимог. Таким чином, судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, становить 1312,13 грн (1378 грн х 95,22 : 100). На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 549, ч. 2 ст. 550, ст. ст. 610, 612, 614, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial