Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач 04.07.2018 року звернулась до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], предметом якої є предметом якої є усунення перешкод у здійсненні права власності на належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона є власником вищезазначеного нерухомого майна. Відповідач є її племінником і зареєстрований у даному домоволодінні за згодою колишнього власника, але з моменту реєстрації (з липня 2008 року) і по теперішній час не проживає. Його місцезнаходження їй не відоме і будь-яких відомостей з ним щодо збереження за ним житлової площі між ними не існує. Через його реєстрацію, вона несе додаткові фінансові навантаження на утримання будинку та не може оформити субсидію. 10.07.2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ч.6 ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 02.08.2018 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.13/. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач викликалась, але не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення /а.с.35/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України /а.с.24,34/, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи у судове засідання викликався, але не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач, яка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності /у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України/, не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником будинку №3 вулиці Айвазовського в м. Кривому Розі, загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м. /а.с.6,7/. Відповідно до довідки №40 від 12.06.2018 року та відомостей Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради позивач та відповідач зареєстровані за вищезазначеною адресою /а.с.8,12,13/. Відповідач є племінником позивача і з липня 2008 року в будинку не проживає /а.с.9/. Таким чином, спір між сторонами стосується реєстрації місця проживання відповідача в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. За встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Відповідач, залишаючись зареєстрованим у будинку позивача, створює їй перешкоди у користуванні власністю, чим об'єктивно порушуються її права - вона має складнощі з оформленням субсидії. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою житлового приміщення, яке належить позивачу, не проживає 10 років, його місце перебування невідомо. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно усунення їй перешкоди у здійсненні права власності на належний житловий будинок, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved