Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26 грудня 2008 року в розмірі 70472грн 02коп, в якому зазначено, що відповідно до договору, укладеного 26 грудня 2008 року року відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розмірі 6000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник неналежним чином виконувала передбачені договором зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2008 року станом на 30 червня 2017 року, яка складається із заборгваності за кредитом в розмірі 5852 гривні 45 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 57548 гривень 34 копійок, заборгованості по пені та комісії в розмірі 3477 гривень 32 копійки, фіксованої частини штрафу в розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 3343 гривні 91 копійка, а всього 70472 гривні 02 копійки, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача Дегтяр К.В. в судовому засіданні підтримав заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав письмову заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] на підставі ст.267 ЦК України у зв*язку із спливом строку позовної давності, зважаючи на те, що відповідачка останній раз здійснила погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2008 року - 26 травня 2014 року в розмірі 261 гривня 76 копійок. З*ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] 26 грудня 2008 року підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.8). Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.10-15). Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідачка погодилася з тим, що зщо дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 26 грудня 2008 року відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць (а.с.8,9). Відповідно до умов кредитного договору б/н від 26 грудня 2008 року відповідач [PERSON] в рамках кредитного продукту «Універсальна 55 днів пільгового періоду» отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Сторони узгодили розмір та термін внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Сторони узгодили сплату позичальником штрафів при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов*язань, передбачених договором, більше чим на 120 днів у розмірі 250 гривень та 5% від суми позову. Сторонами узгоджено сплату позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1% від заборгованості , але не менше 10 гривень на місяць (а.с.9). Як вбачається з роздруківки з програмного комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.53), строк дії кредитної картки № [NUMBER], виданої відповідачці [PERSON] в рамках кредитного договору від 26 грудня 2008 року - 01 жовтня 2016 року. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка [PERSON] користувалась кредитними коштами та здійснювала їх часткове повернення, останній раз - 26 травня 2014 року у сумі 261 гривня 76 копійок (а.с.60-68). Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо в цей час жодна зі сторін не проінформує другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком. Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадках невиконання зобов'язань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобов'язання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку позивача по справі (а.с.4-7) станом на 30 червня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 26 грудня 2008 року становить 70472грн 02 коп і складається із: заборгованості за кредитом - 5852 грн. 45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 57548 грн. 34 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3477грн 32 коп, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 3343 грн.91коп. Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON] мала здійснювати частинами (7% від заборгованості) до 25 числа кожного місяця наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 01 жовтня 2016 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Строк дії виданої відповідачці в рамках кредитного договору від 26 грудня 2008 року кредитної картки № [NUMBER] - 01 жовтня 2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 14 серпня 2017 року, отже, в межах встановлених законом строків позовної давності щодо заборгованості за тілом кредиту, що відповідає вищевикладеним правовим позиціям Верховного Суду України. Суд на підставі вищенаведених доказів дійшов висновку про неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору в частині погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5852 гривні 45 копійок, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитом суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, уразі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4 ст.1056-1 ЦК України). Не зважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5 ст.1056-1 ЦК України. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6 ст.1056-1 ЦК України). У п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, згідно з п.5.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п.4.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.6.3 Умов і правил надання банківських послуг до обовязків позичальника відносяться отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам. За п.4.9 Умов і правил надання банківських послуг Банк зобовязаний не менш як раз на місяць у спосіб, визначений у Заяві надавати Держателю виписки про стан Картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по Картрахунках. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк здійснює можливість доступу до інформації про стан рахунку, шляхом використання функцій SMS-повідомлень. У суду відсутні підстави, ґрунтовані на законі, вважати, що між сторонами укладено кредитний договір із встановленням змінюваної процентної ставки. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що згідно абзацу 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку і не бере до уваги в якості належних доказів узгодження з позичальником зміни процентної ставки роздруківки з програмного комплексу банку про направлення [PERSON] смс-повідомлень (а.с.52,54). При розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом застосуванню підлягає передбачена договором процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць (30% на рік), оскільки саме цей розмір процентної ставки узгоджено сторонами. Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідач мав сплачувати обовязкові щомісячні платежі в строк до 25 числа наступного місяця, в межах трирічного строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період, починаючи з липня 2014 року, яку відповідач зобовязаний був сплатити в строк до 25.08.2014 року і перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо цього щомісячного платежу (за липень 2014 року) почався з 26.08.2014 року. Тобто, в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог з відповідачки підлягають стягненню проценти за користування кредитом з 14 серпня 2014 року по 30 червня 2017 року, які мають обчислюватися за узгодженою сторонами в договорі ставкою 2,5% на місяць (30 % на рік, 0,083% в день) та становлять 5110 гривень 12 копійок з наступного розрахунку : 1052 дні х (30% : 360 днів) х 5852 гривень 45 копійок. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України № 6-1457цс16 від 09 листопада, суд не бере до уваги на підтвердження факту переривання позовної давності зарахування в рахунок погашення за кредитним договором 22,68 грн, які були сплачені 01 жовтня 2014 року, оскільки як встановлено з дослідженої виписки по рахунку, зарахування коштів відбулось шляхом автоматичного списання (а.с.57-65). Доводи представника відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв*язку із спливом строку позовної давності є неспроможними зважаючи на правові позиції Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14 відповідно до яких за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3477 грн 32коп, фіксованої частини штрафу в розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 3343 грн 91 коп., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівка Донецької області. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.16) та адресною довідкою (а.с.26-27), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку пені та комісії вбачається, що період їх нарахування визначений з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2017 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості з пені та комісії за період часу задоволенню не підлягають. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення із відповідача [PERSON] штрафів задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 30 червня 2017 року, тобто у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконала належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором б/н від 26 грудня 2008 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 30 червня 2017 року в загальному розмірі 10962 грн. 57 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 5852 грн. 45 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5110 грн. 12 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов'язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 248 грн 96 коп.

Outcome: partial