Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 30.01.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] не виконує зобовязання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. Просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 14721,56 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачем надано суду копію анкети-заяви від 30.01.2015 року у якій зазначено, що [PERSON] ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві зазначено, що своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 7). Вказаною заявою, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», умовами та правилами надання банківських послуг відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит (а.с. 8-23). Аналізуючи зазначені правові норми та надані суду докази, суд вважає, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 30.01.2015 року укладено кредитний договір, який за правовою суттю є договором приєднання і містить всі необхідні умови цього виду договору. Вказаним договором відповідачем взято на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 05.03.2018 року склала 14721,56 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредита 499,06 грн., заборгованість за відсотками 193,47 грн., заборгованість за пенею 12851,81 грн. та заборгованість за судовими штрафами 1177,22 грн. (а. с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти видав відповідачу, але останній умови договору не виконує. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредита в розмірі 499,06 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 193,47 грн. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 12851,81 грн. пені та 1177,22 грн. судових штрафів. З цього приводу слід зазначити наступне. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ч. 1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003 цс 15. Суд вважає, що за таких обставин неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована за один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню тільки неустойка у вигляді пені в розмірі 12851,81 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial