Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач 08.06.2015р. звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову [PERSON], зазначила, що вона є власником 66/100 частини будинку [ADDRESS]. Належна частина будинку має окремі вводи для забезпечення енергоносіями, також окремо проводиться розрахунок за житлово-комунальні послуги. Відповідачка з 12.08.2008р. зареєстрована у її будинку, однак фактично жодного дня там не мешкала. Реєстрація відповідачки порушує її права, оскільки вона несе додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, просив справу розглядати за його відсутності. Належним чином повідомлена відповідачка повторно в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавала. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Московський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, який виконує функції сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився. 30 липня 2015 року начальник відділу подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що [PERSON] є власником 66/100 частини будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON] Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], які є мешканцями будинку [ADDRESS], [PERSON] у будинку не проживала жодного дня. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, враховуючи, що реєстрація відповідачки позбавляє позивачку можливості розпоряджатися власним майном на свій розсуд, а також її реєстрація спричиняє матеріальні збитки, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки належить стягнути сплачені при пред'явленні позову витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved