Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

ПАТ „Укрсоцбанк звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позов тим, що 29.05.2007 року між АКБ „Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 070-22-41/07, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 28 000 доларів США зі сплатою 12,2 % річних із порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1. п. 1.1. Договору та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.05.2032р. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту банком було укладено з ним 29.05.2007р. іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №986, за умовами якого в іпотеку банку було передано однокімнатну квартиру загальною площею 36,5 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а з [PERSON] укладено Договір поруки № 29/05/07-1 за умовами якого остання поручилася у повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту та зобов`язалася відповідати перед кредитором разом із ним як солідарний боржник. Листами № 18-41/96-1094 від 16.10.2008р. та № 18-41/96-1213 від 22.10.2008р. позичальника повідомлено про збільшення розміру відсоткової ставки до рівня 14 % річних з 20.10.2008р. 06.10.2008р. за погодженням сторін було внесено зміни до Договору кредиту № 070-22-41/07 від 29.05.2007р. шляхом укладення Додаткової угоди № 1, якою встановлено розмір відсоткової \~ \~ \~ \~ставки за кредитом з 20.10.2008р. на рівні 14 % річних. Банк, свої передбачені договором зобов`язання виконав повністю, проте, позичальник свої договірні зобов`язання щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами виконав частково: в частині сплати суми основного боргу в розмірі 3716,25 доларів США та в частині сплати відсотків в сумі 9555,75 доларів США. У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту щодо своєчасної сплати суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами на адресу відповідача банком 22.06.2010р. було направлено претензію № 38-01/96-335 з повідомленням про право банку на дострокове повернення усієї суми заборгованості та попередженням про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки, у випадку несплати суми боргу. Проте, у встановлений законом строк, відповідач відповіді на претензію не надав, вимог, зазначених у ній, не виконав. Претензією № 38-01/96-336 від 22.06.2010р. було повідомлено і поручителя про невиконання позичальником умов основного зобов`язання та запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором. Однак, у встановлений законом строк, поручитель відповіді на претензію не надала, вимог, зазначених у ній, не виконала. Відповідно до п.4.2 Договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, та визначених п.2.4 цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених у пп. 1.1., 2.6.3, 3.2.3, 4.4., 5.4. цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в подвійному розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період. У зв`язку із несвоєчасним погашенням суми відсотків, відповідачу нараховано пеню в сумі 168\~159,96 грн., в тому числі, 34\~713,60 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно, та 133\~446,36 грн. - пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно. Заборгованість відповідача перед банком, станом на 29.08.2011р., становить 234948,66грн., в т.ч 24\~283,75 доларів США, що еквівалентно 544\~367,03грн., (офіційний\~курс долара\~США до\~гривні станом\~на 09.09.2015року становив 22,4169)- заборгованість за кредитом; 18959,35 доларів США, що еквівалентно 425 010,42 грн.- заборгованість за відсотками; 168 159,96грн.- пеня, в тому числі, 34\~713,60 грн.-пеня за несвоєчасне повернення кредиту, за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно, та 133 446,36 грн.- пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно. Кінцевий термін погашення заборгованості за договором 28.05.2032року, проте, відповідно до ст.1050 ЦК України, банк вправі вимагати дострокового повернення коштів. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 234948,66грн., в т.ч 24\~283,75 доларів США, що еквівалентно 544\~367,03грн. (офіційний курс долара США до гривні станом на 09.09.2015року становив 22,4169)- заборгованість за кредитом; 18959,35 доларів США, що еквівалентно 425 010,42 грн. - заборгованість за відсотками; 168 159,96грн.- пеня, в тому числі, 34\~713,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно, та 133 446,36 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно, а також просить стягнути з відповідачів в користь банку судові витрати. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, суд ухвалив: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 234948,66грн., в т.ч. 24\~283,75 доларів США, що еквівалентно 544\~367,03грн. (офіційний курс долара США до гривні станом на 09.09.2015року становив 22,4169)- заборгованість за кредитом; 18959,35 доларів США, що еквівалентно 425 010,42 грн. - заборгованість за відсотками; 168 159,96грн.- пеня, в тому числі, 34\~713,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно, та 133 446,36 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.08.2014 року по 09.08.2015 року, включно, та стягнути понесені судові витрати у справі в сумі 17063,06 грн. Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] 31 жовтня 2018 року звернулась в суд із заявою про перегляд заочного рішення суду від 10 грудня 2015 року у справі № 161/14860/15-ц. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі задоволено, суд постановив: поновити [PERSON] строк для звернення в суд із заявою про перегляд заочного рішення суду, та задовольнити заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду. Таким чином, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~АТ «Альфа-Банк» 10.12.2019р. звернулось в суд із заявою про заміну у справі сторони її правонаступником. \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2019р. заяву задоволено, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника - акціонерне товариство «Альфа-Банк». Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представниками відповідачів заявлено про застосування строків позовної давності в судовому засіданні . Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Як випливає з матеріалів справи, 29.05.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником на даний час є АТ «Альфа-банк») було укладено кредитний договір № 070-22-41/07 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 28 000,00 дол. США зі сплатою 12,2 % річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.05.2032 року. Відповідно до п. 3.3.9. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п. п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4., 5.4 цього Договору. Згідно п. 4.5. Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору протягом більше 10 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, незважаючи на той факт, що кінцевий термін погашення заборгованості за Договором 28.05.2032 року, банк вправі вимагати її дострокового повернення. У зв`язку із невиконанням позичальником та поручителем своїх зобов`язань Волинським відділенням Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» 24.06.2010р. на адресу [PERSON] та [PERSON] були направлені претензії №38-01/96-335 від 22.06.2010р. та № 38-01/96-336 від 22.06.2010р., відповідно до яких ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив про те, що незважаючи на той факт, що кінцевий термін погашення заборгованості за Договором 28.05.2032 р., банк вправі вимагати її дострокового повернення і тому просить позичальника та поручителя погасити заборгованість за кредитним договором достроково. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~та умов укладеного договору, змінив строк виконання основного зобов`язання. 24 червня 2010 року банк визнав термін повернення кредиту таким, що настав згідно умов Кредитного договору, та вимагав від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати саме цю дату і з цього часу у позивача виникло право на пред`явлення до відповідача, як позичальника, позову. З огляду на викладене, позивач міг пред`явити позов до позичальника протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником кредитного зобов`язання. Таким чином, банк, пред`явивши 24 червня 2009 року боржнику і поручителю досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором та посилаючись на пункти 3.3.9. та 4.5 кредитного договору, вимагав достроково виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання. А відтак, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до позичальника, починаючи від дати надіслання на адресу відповідачів вищевказаних претензій (24 червня 2010 року) протягом трьох років (до 24 червня 2013 року), проте до суду звернувся з позовом 14 вересня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Згідно зі статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до\~статті 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями\~253, 255\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Представником відповідача [PERSON] вказана заява була подана 26.12.2019 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Позовна давність\~- це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме: обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум. Пред`явлення позову до суду\~- це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом\~статті 264 ЦК України\~переривання позовної давності передбачає наявність двох строків\~до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), а також у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18). У вказаних справах Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ще у 2011 році, який розглянутий судом по суті, а саме: 2011 року, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому при зверненні у вересні 2015 року до суду із позовом у цій справі, але шляхом вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач пропустив строк позовної давності. Разом з тим, щодо стягнення з поручителя [PERSON] кредитної заборгованості, суд встановив наступне. Як зазначалось вище, у зв`язку із невиконанням позичальником та поручителем своїх зобов`язань банком, 24.06.2010 року, на адресу [PERSON] , була направлена претензія № 38-01/96-336 від 22.06.2010 р. 14.09.2015р. (через 5 років) ПАТ «Укрсоцбанк» подано до Луцького міськрайонного суду позовну заяву №08.206-297/85 про стягнення заборгованості за кредитним договором із позичальника та поручителя. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як випливає із змісту ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди . Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року, справа №310/11534/13\~\~та від 31 жовтня 2018 року, справа № 202/4494/16. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з положеннями частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент розгляду справи) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Умовами договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором (пункт 6.2.). Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявний в договорі пункт 6.2., якою встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей\~251,\~252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи те, що надісланням 24 червня 2010 року\~Волинським відділенням Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» претензії № 38-01/96-336 від 22 червня 2010 року,\~ останнє використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання\~на 24 червня 2010 року, а до суду з цим позовом до поручителя звернувся лише у 14.09.2015 року, зі спливом\~\~шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою\~статті 559 ЦК України, тому порука вважається припиненою. Такі висновки містяться у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019р. у справі № 554/1566/17 та у постановах Верховного Суду України, викладеній від 02 вересня 2015 року № 6-1077цс15, від 23 вересня 2015 року № 6-352цс15 та від 14.09.2016р. № 6-1451цс16. Згідно правової позиції Верховного Суду України, у постанові від 14.09.2016р. у справі №29.03.2017р. № 6 3087цс16, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Як випливає з вищевказаної правової позиції Верховного Суду України, звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Outcome: approved