Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач 08.12.2016 року звернулася до суду з позовом у якому за уточненими позовними вимогами просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з посиланням на норми ст. ст. 71, 72 ЖК України та ст. 29 ЦК України. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі ордеру для проживання сім'ї із п'яти чоловік було виділено трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира неприватизована, у ній зареєстровано семеро осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] являється колишньою дружиною [PERSON] (брата її чоловіка [PERSON]). Протягом майже двох останніх років до моменту смерті [PERSON] він був офіційно розлучений з [PERSON] У 2014 році після розірвання шлюбу [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] добровільно покинули квартиру [ADDRESS] та з того часу в ній не проживають. [PERSON] на праві приватної власності має житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS], де вона фактично постійно проживає разом з дітьми. Позивач зазначає, що відповідачі не приймають жодної участі в утриманні квартири та не цікавляться сплатою комунальних рахунків (т. 1, а.с. 1-3, 73-74). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2017 року було відкрито провадження у справі (т. 1, а.с. 45). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року позовні вимоги було задоволено (т. 1, а.с. 124-127). За результатами розгляду заяви відповідача [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2017 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року було скасовано та справу призначено до розгляду (т. 1, а.с. 186-188). 21 грудня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за заявленими клопотанням представника позивача [PERSON] і відповідача була постановлена ухвала про виклик та допит в судовому засіданні свідків (т. 1, а.с. 225-227). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги і викладені у позові обставини, просив позов задовольнити, пояснив, що у 2014 році відповідач [PERSON] разом з дітьми добровільно покинули спірну квартиру та з того часу у ній не проживають без поважних причин, тому втратили право на користування житлом. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримали позов. При цьому третя особа [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] з дітьми виїхала з квартири у 2014 році, чи платила відповідач за спірну квартиру йому не відомо, вживати спиртне [PERSON], який є йому рідним братом, став коли розлучився із [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] лише сварились та кричали, проте [PERSON] ніколи не бився. Замки у квартирі вони не змінювали, ключі у відповідача є. Розділили велику кімнату на дві частини вони перегородкою за домовленістю з [PERSON], стіну з гіпсокартону там встановили в кінці 2016 року вже після смерті [PERSON]. До січня 2017 року відповідач до ЖРЕО не зверталася. Третя особа [PERSON] пояснила, що після 2014 року [PERSON] ніколи в квартиру не з'являлася, перегородку у квартирі поставили за погодженням всіх у листопаді 2016 року. Відповідач [PERSON] з позивачем були в нормальних відносинах. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та є законним представником неповнолітніх відповідачів [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що у них були конфлікти з її колишнім чоловіком [PERSON], поштовхом для розлучення став виклик міліції 25.12.2012 року, була порушена кримінальна справа, яку закрили. Після того, як [PERSON] став хвататися за ніж, вона в кінці серпня 2015 року виїхала на орендовану квартиру на Троєщину, при цьому сплачувала за спірну квартиру свою частку без електроенергії та води, якими вони не користувались. Дитина заходила до батька. У спірну квартиру вона хотіла заселитися з дітьми, при цьому їй сказали до 40 днів після смерті [PERSON] там нічого не займати. У січні 2017 року у квартирі побачила встановлену перегородку, якою поділили велику кімнату, яку вони раніше займали. На Троєщині вони проживали близько одного року, через велику орендну плату в подальшому переїхали жити в село. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, третя особа була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки представника повідомлено не було. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON], відповідача [PERSON], яка також є законним представником неповнолітніх відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.04.1981 року на ім'я [PERSON] на сім'ю із 5 осіб, а саме: його, дружину [PERSON], сина [PERSON], сина [PERSON] та тещу [PERSON] було видано ордер № [NUMBER] серії Б на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 90). Відповідно витягу з рішення Виконавчого комітету Дарницької районної Ради народних депутатів від 15.12.1983 року № 1225 «Про закріплення і зміну житлової площі, переоформлення особистих рахунків та внесення змін в ордери» вирішено у зв'язку із смертю основного квартиронаймача переоформити особистий рахунок квартири [ADDRESS] на [PERSON] (т. 1, а.с. 89). Як убачається із довідки по формі № 3 виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 21.12.2016 р. № 1679 та свідоцтв про шлюб, у вищевказаній квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) Т.Г. (т. 1, а.с. 91, 96, 97). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] [PERSON] та покійного [PERSON] [PERSON] У спірній квартирі поживають позивач, дві її доньки [PERSON] і [PERSON] та [PERSON]. Відповідача останній раз у квартирі [ADDRESS] вона бачила влітку 2011 року. Ключі від вхідних дверей не змінювали. Після поховання [PERSON], який помер [INFO] року, відповідач з грудня 2016 року почала пред'являти вимоги, що житиме у квартирі, де позивач пропонувала [PERSON] маленьку кімнату, тоді десь у грудні 2016 року відповідач влаштувала сварку, привела працівників ЖРЕО, проте до цього ніколи не зверталася після виїзду з тієї квартири у 2012 році коли купила собі будинок. Свідок [PERSON] засвідчила, що давно знає сім'ю позивача, живе в одному під'їзді. Десь з 2014 року відповідач не живе у квартирі [PERSON], причина виселення відповідача їй не відома. Позивач говорила, що відповідач не оплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] її подруга, у спірній квартирі живуть [PERSON], матір останньої [PERSON], сестра [PERSON], батько [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. Відповідач виїхала зі спірної квартири років 6-7 тому сама, ніхто її звідти не виганяв, за квартиру сплачувала позивач самостійно. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона живе на першому поверсі, знає сім'ю [PERSON], [PERSON] був її кумом. Відповідач виселилась зі спірної квартири десь у 2015 році через те, що життя з [PERSON] було нестерпне, чоловік [PERSON] пив, ніде не працював, бив відповідача, вона особисто неодноразово заходила та заспокоювала кума, звертались до поліції, тому [PERSON] забрала дітей та пішла на орендовану квартиру. Після того відповідач приходила і приносила гроші для оплати квартплати, які заносила сім'ї [PERSON], а також багаторазово на протязі більше двох років передавала їм через неї. Після смерті [PERSON] приходила, щоб жити у спірній квартирі, проте там не було умов через поділ перегородкою кімнати. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона подруга і кума відповідача. [PERSON] не живе у спірній квартирі років три через те, що з чоловіком були проблеми, [PERSON] пив спиртне, з дітьми з ним неможливо було жити, постійно були сварки, скандали, один раз [PERSON] сильно ударив [PERSON] головою, що та ледь не втратила свідомість, разів три-чотири відповідач викликала міліцію. Спочатку відповідач знімала квартиру, потім через нестачу коштів переїхала жити до матері в с. Гоголів де жила років зо два. Вона (свідок) була з [PERSON] коли та в січні 2017 року приїжджала в Київ у спірну квартиру, де вони побачили поставлену перегородку у кімнаті. Свідок [PERSON] засвідчила, що проживала з [PERSON] в одному будинку. [PERSON] змушена була виселитися зі спірної квартири з дітьми, бо [PERSON] з 2013 року почав пити, влаштовував скандали, дітям вночі не давав спати, тому там не було можливості жити. В її присутності один раз [PERSON], будучи п'яним, скандалив, [PERSON] на коридорі плакала. Спочатку відповідач жила на Троєщині, знімаючи однокімнатну квартиру, потім переселилась в село з дітьми. До смерті [PERSON] відповідач часто приїжджала, при ній в ощадкасі платила за спірну квартиру. Вона з [PERSON] заходили у спірну квартиру, там побачили перегородку. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідачі не проживають у квартирі № [ADDRESS] з 2014 року, залишили житло добровільно, після виселення у квартирі не з'являлися, квартирою не цікавилися, майнових витрат по утриманню житла не несли. На підтвердження заявлених вимог надано акт від 09.12.2016 року, підписаний сусідами позивача, посвідчений начальником ЖЕД-404, у якому зазначено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] з 30.05.2014 року (т. 1, а.с. 79). 07 березня 2017 року Сеньківською сільською Радою Бориспільського району Київської області на адвокатський запит від 06.03.2017 року надано відповідь, з якої убачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають на території Сеньківської сільської ради без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 17.03.2015 року у будинку, який належить [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2015 року (т. 1, а.с. 76). Також відповідно до листа Сеньківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 10.03.2017 року № 56, [PERSON] навчається в шостому класі та зарахована до шкоди на підставі наказу від 01.09.2015 року № 13 (а.с. 77). Із листа Дніпровського районного управління поліції ГУНП у м. Києві від 16.03.2017 року № 57аз/125/50-2017, наданого на адвокатський запит від 06.03.2017 року № 4/17, убачається, що за період 2015-2016 років заяв від [PERSON] з приводу перешкоджання їй (та/або її дітям) користування квартирою за адресою [ADDRESS] до Дніпровського управління поліції Головного управління поліції України у м. Києві не надходило (а.с. 78). Враховуючи приписи ст. ст. 71, 72 ЖК України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі з її неповнолітніми сином [PERSON] і донькою [PERSON] з 09.11.2006 року (т. 1, а.с. 92) після реєстрації шлюбу 08.06.2005 року з [PERSON] (т. 1, а.с. 141). Від шлюбу 30.09.2005 року у них народилась дитина [PERSON] [PERSON] (т. 1, а.с. 142). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т. 1, а.с. 144). Обставини не проживання у спірній квартирі після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідачем [PERSON] в судовому засіданні визнано, при цьому остання пояснила, що вона виселилася з квартири [ADDRESS] з дітьми та не проживала там з поважних причин, оскільки колишній чоловік [PERSON] створював їй неможливі умови для проживання через зловживання спиртним, у зв'язку з чим вчиняв сварки, бійки, що робило життя нестерпним та через це страждали діти. Суд приймає до уваги вказані пояснення, оскільки вони підтверджуються письмовими доказами та показами свідків. Так, факт наявності конфліктів в сім'ї підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 21.01.2013 року, з якої убачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 25.12.2012 року близько 01 год. 15 хв. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] погрожував [PERSON] фізичною розправою, під час сімейної сварки брався за ножа. В ході перевірки [PERSON] пояснив, що він перебував у п'яному стані, в нього постійно виникають конфліктні ситуації з дружиною [PERSON], він хотів покінчити з собою, взяв ножа. [PERSON] було винесене офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП (т. 1, а.с. 145). Обставини зловживання спиртним [PERSON], сварок, у тому числі у присутності неповнолітньої дитини [PERSON], бійок, нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] відповідачу [PERSON], у зв'язку з цим викликів поліції підтверджено вищевказаними показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем,а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що відповідачі у спірній квартирі не проживали з поважних причин у зв'язку з неможливістю проживання через неналежну поведінку колишнього чоловіка відповідача [PERSON] та зловживання останнім спиртним, тому відповідач [PERSON] вимушена була орендувати інше житло. До того ж, факт виселення відповідачів в орендовану квартиру, окрім свідків з боку відповідача [PERSON], також підтверджено третьою особою у справі [PERSON], який пояснив, що він був у квартирі яку знімала відповідач, де ремонтував розетку та пральну машину, також повідомив, що виселилася туди [PERSON] через сварки в сім'ї з [PERSON]. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відповідач [PERSON] з'являлась у спірну квартиру, виявляючи бажання там проживати, що безспірно встановлено в судовому засіданні, та свідчить про те, що позивач не втратила інтерес до житла за місцем реєстрації. 18.01.2017 року [PERSON] зверталася до начальника ЖЕД-404 з письмовою заявою у якій зазначала, що у 2013 році через постійне вживання її чоловіком алкоголю, бійок, скандалів, викликів міліції вона з ним розлучилася та у 2014 році пішла з дітьми жити на зйомну квартиру, оскільки дітям було небезпечно проживати у квартирі. Після того як [INFO] року помер її колишній чоловік у квартирі побудували перестінок та двері без її згоди. У вказаній заяві [PERSON] порушено питання про приведення кімнати до попереднього стану відповідно плану, оскільки їй з дітьми не має де проживати (т. 1, а.с. 149-150). Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи ті обставини, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, з дитинства за волевиявленням їх батьків проживають з матір'ю, тому суд вважає, що вказані неповнолітні відповідачі були відсутні за місцем своєї реєстрації у спірній квартирі з поважних причин. Вищезазначені письмові докази позивача стосовно проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] у належному відповідачу [PERSON] на праві власності будинку суд до уваги прийняти не може, так як правового значення для розгляду цієї справи не мають, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на нормах ст. ст. 71, 72 ЖК України, а не на ст. 107 ЖК України, якою регламентовано розірвання договору найму жилого приміщення наймачем у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 зі змінами роз'яснено, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. За нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За викладених обставин заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому задоволенню не підлягають. Відповідно положень ст. 141 ЦПК України через відмову в позові судовий збір за подання позовної заяви слід покласти на позивача. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи.

Outcome: dismissed