Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Подано позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в інтересах [PERSON], в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], із стягненням аліментів на її користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] Мати дитини - [PERSON], померла [INFO] року в м. Новомосковськ. Відповідач проживає на території Перещепинської міської ради. З 16 квітня 2013 року [PERSON] проходив реабілітацію від наркозалежності у Християнському центрі реабілітації «ЛЕХАЙМ» в м. Бердичів Житомирської області разом зі своєю малолітньою донькою. Під час проходження реабілітації [PERSON] залишив свою малолітню дитину [PERSON] у Християнському центрі реабілітації «ЛЕХАИМ» та виїхав до м. Перещепине Дніпропетровської області за фактичним місцем реєстрації. За вчинення кримінального правопорушення вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року [PERSON] засуджений та направлений для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі строком на один рік. На час відбування покарання [PERSON], малолітній дитині [PERSON] розпорядженням Голови Новомосковської районної державної адміністрації від 04 лютого 2014 року № 50/0/328-14 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 20 березня 2014 року №104 над малолітньою дитиною [PERSON] призначено опікуна [PERSON], в якої дитина проживає та виховується. Після закінчення терміну покарання відповідач вибув з місць позбавлення волі, однак батько не звернувся до органу опіки та піклування Перещепинської міської ради із заявою про повернення йому дитини. На даний час [PERSON] батьківських обов'язків не виконує, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, матеріально не утримує. Житлово-побутові умови проживання батька не відповідають тим, в яких може проживати дитина, заробітку для утримання дитини батько не має. Внаслідок викладеного, позивач змушений звернутися з позовом до суду. До судового засідання надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, згідно якої представник підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Долучив до справи письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому, у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом по справі встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір`ю - [PERSON] /а.с.4/. [INFO] року [PERSON] померла /а.с.5/. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.19/. З 16 квітня 2013 року [PERSON] проходив реабілітацію від наркозалежності у Християнському центрі реабілітації «ЛЕХАЙМ» в м. Бердичів Житомирської області /а.с.10/ разом зі своєю малолітньою донькою - [PERSON] /а.с.8/. Під час проходження реабілітації [PERSON] залишив свою малолітню дитину [PERSON] у Християнському центрі реабілітації «ЛЕХАЙМ» та виїхав до м. Перещепине Дніпропетровської області за фактичним місцем реєстрації. За вчинення кримінального правопорушення вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року [PERSON] засуджений та направлений для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі строком на один рік /а.с.11, 13/. Розпорядженням Голови Новомосковської районної державної адміністрації від 04 лютого 2014 року № 50/0/328-14 на час відбування покарання [PERSON], малолітній дитині - [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування /а.с.6/. Рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 20 березня 2014 року №104 над малолітньою дитиною [PERSON] призначено опікуна [PERSON] /а.с.14/, в якої дитина проживає та виховується до моменту звернення позивача з позовом /а.с.15/. Після закінчення терміну покарання відповідач вибув з місць позбавлення волі, не звернувся до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, органу опіки та піклування Перещепинської міської ради із заявою про повернення йому дитини /а.с.9/. У відповідності до акту перевірки житлових умов, [PERSON], житлово-побутові умови проживання батька не відповідають тим, в яких може проживати дитина, заробітку для утримання дитини батько не має /а.с.16/. У відповідності до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 2.26-525 від 16 червня 2015 року, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] Підставою висновку зазначено ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, особисте ставлення батька до долі дитини, яке проявляється у відсутності піклування до долі дитини, її навчання та успіхів, стану здоров'я, відсутності піклування про фізичний розвиток дитини, забезпеченості дитини необхідним харчуванням, одягом, медичним оглядом, лікуванням, відсутності умов для належного догляду та проживання дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки: зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них від повільності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»(із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт того, що відповідач, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків з виховання дитини, не звернувся до відповідних органів із заявою про повернення дитини, а також враховуючи те, що відповідач знаючи про слухання справи у суді в судове засідання не з'явився, чим на думку суду, підтвердив свою байдужість до подальшої долі дитини. Отже суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не утримує свою малолітню дитину. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Ч. 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів з відповідача на утримання дитини суд дійшов висновку про те, що необхідно стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, внаслідок чого, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: approved