Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 11.12.2009, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2016 становить 30 943,96 гривень, яка складається з: 1 919,34 гривень - заборгованість за кредитом, 23 585,25 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 489,66 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 1 449,71 гривень (процентна складова). Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 30 943,96 гривень та судові витрати у розмірі 1 600,00 гривень. Представник позивача у судому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 11.12.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримала кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір відповідає вимогам частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п.п. 6.6, 6.7 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як встановлено у судовому засіданні, свої зобов'язання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідач систематично належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.12.2016 загальна заборгованість за кредитним договором становить 30 943,96 гривень, яка складається з: 1 919,34 гривень - заборгованість за кредитом, 23 585,25 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 489,66 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) та 1 449,71 гривень (процентна складова). У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. На порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернув, у зв'язку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання. Відповідно до умов договору нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Відповідно до ст.ст. 629, 525, 612, ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, заборгованість у відповідача за тілом кредиту станом на 31.12.2016 року складає 1 919,34 гривень, а за відсотками, які нараховані на прострочену заборгованість по кредиту, за період з 14.12.2009 року по 31.12.2016 року, - 23 585,25 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Оскільки відповідач користується коштами позивача тривалий час та має прострочену заборгованість за кредитним договором, яким передбачено й сплату відсотків за час фактичного користування кредитними коштами, тому позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача заборгованість з відсотків за користування кредитними коштами за період з 14.12.2009 року по 31.12.2016 року, у розмірі 23 585,25 гривень. Як передбачено п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів 500,00 грн. - фіксованої частини, 1 449,71 грн. - процентна складова. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14). Відповідно до умов кредитного договору датою 04\\17 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення відповідачем останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені тарифами, при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором та припинення зобов'язань в цілому. Згідно з розрахунком заборгованості прострочена заборгованість виникла з 14.12.2009 року по 31.12.2016 року. В цей же час, відбувалась зміна кредитного ліміту 14.12.2009 (встановлення кредитного ліміту 500,00 грн.) та 09.07.2012 (збільшення кредитного ліміту 2 000,00 грн.). Крім того, як випливає з виписки по картковому рахунку відповідача, 12.06.2014 відбулось погашення заборгованості по кредиту на суму 10,34 грн. При цьому, за вимогами частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже, з урахуванням факту останньої сплати зобов'язань за кредитним договором 12.06.2014 на суму 10,34 гривень, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача, відсутні підстави вважати строк позовної давності пропущеним через те, що цей строк перервався у момент сплати зобов'язання. Позивач звернувся з позовом до суду 27.01.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Отже, вимоги відповідача про застосування строку позовної давності не є обґрунтованими. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми нарахованої пені за прострочення кредиту суд виходить з такого. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом або пенею) відповідно до вимог ст. 549 ЦК України. Як передбачено п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15. Враховуючи зміст вказаних пунктів Умов, суд вважає, що в даному випадку штраф у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування. Крім того, за змістом позовної заяви та письмових пояснень по суті позову, позивач не зазначив підставу для нарахування пені за кредитним договором, укладеним із відповідачем. Також не наведено таких підстав в доданому до позовної заяви витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить обґрунтованих помісячних нарахувань пені за користування відповідачем кредитними коштами, яка би обчислювалась у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тому, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на суму 3 489,66 гривень необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 27 454, 30 грн., у т.ч. 1 919,34 грн. - тіло кредиту; 23 585,25 грн. - відсотки за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 1 449,71 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені (арк. справи 17).

Outcome: partial