Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач 07.08.2019 р. звернулась до суду з позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власником 165/300 частин спірного житлового будинку. Починаючи з 2009 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які їй належать в будинку немає. Вона ніяких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинила, однак, змушена нести додаткові витрати на утримання будинку та не має змоги оформити субсидію. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Протокольною ухвалою від 30.01.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Вказала, що відповідач її донька, яка виїхала на заробітки, вона намагалась виписатись добровільно, однак через зайнятість на роботі не має такої можливості. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача, а відповідач її донька, яка виїхала за кордон на роботу. В будинку не проживає вже більше десяти років, позивачка її з будинку не виганяла. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачці проживати у житлі йому невідомі, речі відповідача у будинку відсутні. Суд, заслухав вступне слово позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідка, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. [PERSON] є власником 165/300 частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.12.2008 р. №2-2958, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21464205 від 31.12.2008 р. (арк. справи 7-8). Згідно довідки №11 виданої 05.08.2019 року Квартальним комітетом №15 Органом самоорганізації населення Дніпровського р-ну м. Херсона, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2009 року (арк. справи 9). За відомостями домової книги за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована з 07.08.1989 р. (арк. справи 10-11). Відсутність речей відповідачки та її не проживання у спірному житловому приміщенні підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинила, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2009 року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 03 лютого 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved