Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 11.02.2011 року уклало з відповідачем договір б/н, який за своєю сутністю є договором приєднання, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку і надав Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. За Умовами Банк має право в односторонньому порядку змінювати Тарифи та інші невід'ємні частини договору, в тому числі і розмір відсоткової ставки за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по рахунку, яку позичальник зобов'язаний отримувати так само, як і отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені ним операції; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов'язання за договором та угодою, надав відповідачеві кредит. Відповідач своїх зобов'язань не виконав, не надав своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками, за що відповідачу були нараховані штрафні санкції. Станом на 31.03.2017 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 47 062 грн. 27 коп., яка складається з 4 587 грн. 24 коп. заборгованості по кредиту; 36 757 грн. 78 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 000 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2 217 грн. 25 коп. штрафу (процентна складова). За наведених обставин позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Надалі у письмових поясненнях /а.с.86/ представник Банку зазначив, що при даному виді договору допускається одностороння зміна процентної ставки з повідомленням про це клієнта Банку на офіційному сайті Банку або у виписках Банку, з якими відповідач зобов'язаний знайомитись і у разі незгоди з ними мав подати письмову заяву про розірвання кредитного договору, однак такого не зробив, що свідчить про його згоду зі зміною Тарифів. Також відповідачу було надіслане СМС-повідомлення на зазначений ним особисто номер телефону про зміну процентної ставки. Відповідач користувався картковим рахунком, періодично погашав заборгованість, мав можливість отримувати виписки по рахунку і в разі незгоди оспорювати їх, однак цього не зробив. Наданий позивачем розрахунок боргу відповідач не спростував, свого розрахунку не надав, доказів погашення заборгованості не представив. Позивач вважає, що можливе одночасне стягнення пені та неустойки за прострочене зобов'язання, оскільки вони є набором (розміром) санкцій в межах одного виду юридичної відповідальності. Також Банк вказує на правильність зазначених у розрахунку розмірів пені та комісії, оскільки вони визначені наказами Банку у сталих розмірах, тому легко обраховуються, а їх спільне зазначення в одній колонці розрахунку не суперечить закону. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність і відмовити в задоволенні позову, оскільки розрахунок позивачем здійснений невірно, згоди на збільшення відсоткової ставки він не давав і позивач пропустив строк позовної давності. Вирішуючи справу на підставі наявних матеріалів, ознайомившись з викладеними письмово позиціями сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За положеннями статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, а також пунктів 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що 11.02.2011 року між пат КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пільговий період користування кредитним лімітом 30 днів. Інформація про кінець строку дії картки позивачем суду не надана, хоча обов'язок доказування у цивільній справі покладено на сторони. Вказаний договір складається із заяви-анкети кредитора, Тарифів надання кредиту, Умов та правил надання банківських послуг, що своїм підписом підтвердив позичальник [PERSON] у заяві-анкеті /а.с.6/. За своєю сутністю укладений кредитний договір є договором приєднання. Згідно наданої Банком інформації [PERSON] отримав кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» 11.02.2011 року. Позивачем надана копія довідки про умови кредитування за названим вище договором, з якими начебто ознайомився [PERSON], однак з наданої копії не вбачається, чи підписав [PERSON] довідку, чи був з нею ознайомлений, адже на місці підпису відповідача проставлено мокру печатку Банку і штамп, якими завірено копію. За таких обставин наданий доказ не можна вважати допустимим. З наданого розрахунку банку /а.с.4-5/ та виписки з рахунку про рух коштів /а.с.95-99/ вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, деякий час частково погашав заборгованість, однак 01.05.2014 року припинив це робити, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору. Таким чином, відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, що згідно наведених вище норм законодавства та Умов і правил надання банківських послуг надає позивачу право вимоги щодо сплати заборгованості, а також відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» нарахування відсотків у розмірі, встановленому Тарифами Банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачене п. 2.1.1.12.13. Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість за тілом кредиту становить 4 587 грн. 24 коп. Такий розмір відповідачем не спростований. Жодних доказів з цього приводу суду не надано, тож суд вважає такий розмір достовірним. Саме з розміру простроченої заборгованості по тілу кредиту мають обчислюватись всі інші суми, які має сплатити відповідач. Зокрема: проценти за користування кредитом та штрафні санкції за несвоєчасне повернення кредиту і відсотків. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком зазначених сум. Вважає, що засади такого розрахунку суперечать вимогам цивільного законодавства України, Конституції України, Умов та правил надання банківських послуг тощо. Так, на думку суду, Банк помилково

Outcome: partial