Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

ПАТ «Універсал банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] 09.07.2008 було укладено кредитний договір № 065-2008-2312. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник отримав у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 210590,00 швейцарських франків, строком користування до 01.07.2038 зі сплатою 10,95% річних. Цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором, 09.07.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 065-2008-2312-Р. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. В свою чергу, позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 27.07.2015 заборгованість за кредитним договором № 065-2008-2312 від 09.07.2008 складає 238611,32 шв.франка, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2015 складає 5480902,02 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 2798,95 шв.франків, еквівалент 64291,89 грн.; сума дострокового стягнення кредиту 198973,03 шв.франка, еквівалент 4570410,50 грн.; відсотки - 36111,87 шв.франків, еквівалент 829489,66 грн.; підвищені відсотки - 727,47 шв.франків, еквівалент 16709,99 грн. З метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до відповідача з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача не з?явився, подав заяву, згідно якої підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з зазначених підстав. Заперечень проти заочного рішення не надійшло. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їхню відсутність не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] (надалі - позичальник, відповідач-1) 09.07.2008 було укладено кредитний договір № 065-2008-2312 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору, позичальник отримав у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 210590,00 швейцарських франків, строком користування до 01.07.2038 зі сплатою 10,95% річних. Цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором, 09.07.2008 між позивачем та [PERSON] (далі - поручитель, відповідач-2) було укладено договір поруки № 065-2008-2312-Р (далі - Договір поруки). Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому кредитним договором видав позичальнику кредитні кошти, а саме кошти було перераховано на рахунок № [NUMBER], що підтверджується випискою по рахунку позичальника. В свою чергу, позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання. Відповідно до п. 5.2.5. Кредитного договору Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень, термін повернення кредиту скорочується до дати, вказаної у повідомленні про порушення умов договору, тобто на 31-й календарний день. 31.05.2014 позичальнику були направлені вимоги про погашення суми заборгованості (додається до позовної заяви). Однак, останній не вчинив жодних дій, що би свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів у позичальника виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти. У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором банк, згідно з п. 2.2. договору поруки, направив 31.05.2014 лист-вимогу до поручителя. Але, порушуючи п. 2.3. договору поруки поручитель не виконав умов договору, суму заборгованості не повернув. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 04.08.2014 складає 216718,25 шв. франків, що за офіційним курсом НБУ (курс 1315,28 грн. за 100 шв. франків) складає 2850451 (два мільйони вісімсот п'ятдесят тисяч чотириста п'ятдесят одна) грн. 80 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 201771,99 шв.франків, еквівалент 2653866,63 грн.; відсотки - 14837,74 шв.франків, еквівалент 195157,83 грн.; підвищені відсотки - 108,52 шв.франків, еквівалент 1427,34 грн. Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором між позивачем з однієї сторони та відповідачем-1 з іншої сторони 09.07.2008 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., реєстраційний № 4121 (надалі - договір іпотеки). Згідно договору іпотеки, відповідач-1 (іпотекодавець) передав банку (іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Квартира належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кравченко І.С., приватним нотаріусом Київського МНО, 09.07.2008, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 09.07.2008. 31.05.2014 іпотекодержателем було направлено вимогу іпотекодавцю у порядку п. 4.3 Договору іпотеки та попереджено про необхідність усунення порушень умов кредитного договору та договору іпотеки. Застережено, що у разі невиконання даної вимоги іпотекодавець набуває право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак дана вимога іпотекодавцем була проігнорована, прострочена заборгованість погашена не була. В ході розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги, зазначивши, що станом на 27.07.2015 заборгованість за кредитним договором № 065-2008-2312 від 09.07.2008 складає 238611,32 шв.франка, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2015 складає 5480902,02 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 2798,95 шв.франків, еквівалент 64291,89 грн.; сума дострокового стягнення кредиту 198973,03 шв.франка, еквівалент 4570410,50 грн.; відсотки - 36111,87 шв.франків, еквівалент 829489,66 грн.; підвищені відсотки - 727,47 шв.франків, еквівалент 16709,99 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.1. Договору поруки, ст. 553 ЦК України - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що: «....вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках...». Згідно ч. 4 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем випадках та на підставах, передбачених законодавством України - у разі порушення основного зобов'язання. Звернення стягнення може здійснюватися за рішенням суду. Як було зазначено вище, 31.05.2014, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 4.3 договору іпотеки, іпотекодержателем було направлено вимогу іпотекодавцю у порядку та попереджено про необхідність усунення порушень умов кредитного договору та договору іпотеки. Застережено, що у разі невиконання даної вимоги іпотекодавець набуває право достроково вимагати повернення усієї суми кредиту за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак дана вимога іпотекодавцем була проігнорована, прострочена заборгованість погашена не була. Станом 27.07.2015 заборгованість за кредитним договором № 065-2008-2312 від 09.07.2008 складає 238611,32 шв.франка, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2015 складає 5480902,02 грн. Вказану заборгованість відповідачем у добровільному порядку не погашено. Положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» позивачем дотримані. За відсутності виконання його вимоги, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про погашення частини заборгованості відповідача-1 перед позивачем за кредитним договором, шляхом визнання права власності на передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент такого набуття, тобто на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин Верховного Суду України від 07.10.2010 із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 01.12.2011 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Так, відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Системний аналіз положень ст.ст. 590, 591 ЦК України, дає підстави для висновку, що загальним порядком звернення стягнення на предмет застави є стягнення на підставі судового рішення шляхом його продажу з публічних торгів. Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 592 ЦК України, передбачено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Поруч з наведеним, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; Крім того, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Поруч з наведеним слід зазначити, що в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 1.3. договору поруки, ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредитного регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. П. 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Системний аналіз наведених положень закону та обставин, дає підстави для висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved