Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач 07.08.2019 звернулася до суду з указаною позовною заявою та просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01.10.2005 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 885. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 01.10.2005, вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого сторони мають двох малолітніх дітей. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Позивач вважає, що подальше зберігання шлюбних відносин з відповідачем є недоцільним, так як сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення сумісного побуту і господарства. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач також надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.200,ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.10.2005 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 885, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до довідки Грузької сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 02.07.2019 № 173 (а.с.7), малолітні діти позивача зареєстровані та проживають разом з нею. Позивач стверджує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку із чим шлюб зареєстрований між сторонами, повинен бути розірваний. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « [PERSON] », яке вона змінила під час реєстрації шлюбу. Положення ст. 111 СК України суд не застосовує, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 352,40 грн. Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених ним при подачі позову (а.с.1), що складає 352,40 грн.

Outcome: approved