Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» (надалі-Позивач) звернулось з позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) у справі про стягнення коштів за кредитним договором. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що вчинивши підпис на бланку Заяви 07.04.2006 року, Відповідач, тим самим, підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами надання банківських послуг» (надалі - Умови), «Правилами користування платіжною карткою» (надалі - Правила) та «Тарифами Банку» (надалі - Тарифи), які викладені на сайті банку, становлять умови договору між зазначеною вище фінансовою установою та [PERSON] Відповідно до змісту наведеної вище Заяви (аркуш справи 10) зазначено: «Базовая процентная ставка: 3 (три) процента в месяц из расчета 360 дней в году…». При цьому, посилаючись на вказані Умови, Правила та Тарифи, Позивач у справі стверджує, що відповідними пунктами вказаних документів встановлені умови щодо неустойки за прострочення виконання грошового зобовязання з повернення тіла кредиту та інших взаємних прав та обовязків. З огляду на наведене, Позивач просить стягнути з Відповідача у даній справі 26275,01 грн., з яких 1861,74 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20600,14 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2085,75 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1227,38 грн. штрафу (процентна складова). В судове засіданні представник Позивача явки не забезпечив. Відповідач в судовому засіданні 11.04.2017 року проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що до даних правовідносин слід застосувати строки позовної давності. Заслухавши Відповідача, вивчивши доводи, покладені Позивачем в обґрунтування позовних вимог у даній справі, а також повно та всебічно дослідивши усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне: Як встановлено судом та підтверджується матеріалами, наявними у справі, 07.04.2006 року сторонами у справі було укладено договір. Факт укладення договору між Позивачем та Відповідачем підтверджується наявною у справі Заявою (надалі Заява, аркуш справи 10). Як визначено сторонами у вказаному вище документі, складовою частиною договору є «Умови надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Окрім того, вказана заява містить текст іншомовного походження «Тип карты: [NUMBER]. Валюта: Гривня. Тип кредитного лимита: финансовый фиксированный. Сумма кредитного лимита (две тысячи пятьсот гривен копеек. Базовая процентная ставка: ((три) процента) в месяц из расчета дней в году. Срок действия кредитного лимита: соответствует сроку действия карты. Порядок погашения задолженности: ежемесячными платежами в размере от суммы задолженности. Погашение задолженности по Кредитному лимиту может производиться как путем внесения средств на карту Клиентом так и списанием Банком средств с Дебетной карты» Відповідно до умов, зазначених у вказаній Анкеті, Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Позивача в мережі «Інтернет» за адресою: www.privatbank.ua. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК Укрїани). З огляду на наведене, враховуючи системний аналіз положень наведеної норми, Ратнівський районний суд зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість укладення правочинів у трьох формах: усній, письмовій та електронній, які сторонни на власний розсуд можуть обрати. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, Анкета містить вказівку на Умови та Правила надання банківських послуг без відповідного посилання на їх редакцію та нормативний документ, вказівку на орган чи посадову особу, яким вказані Умови та Правила затверджені. При цьому, твердження Позивача, визначені у позовній заяві як одна з підстав для задоволення позову, про те, що з вказаними Умовами та Правилами, а також Тарифами Відповідач у справі мав можливість ознайомитись на сторінці в мережі «Інтернет» за адресою: www.privatbank.ua/terms/pages/70, визнаються Ратнівським районним судом Волинської області необґрунтованими, оскільки Анкета містить посилання на іншу адресу в мережі «Інтернет» (www.privatbank.ua), відвідавши яку користувач не має можливості відразу ж ознайомитись з відповідними документами. Окрім того, як вже було зазначено вище, в Анкеті не зазначено жодних ідентифікуючих ознак документа під назвою «Умови та Правила надання банківських послуг» (як-то: назва та реквізити внутрішнього нормативного документа, прийнятого відповідним уповноваженим органом Банку, яким вказані Умови та Правила були затверджені; редакція Умов та Правил). Окрім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які вказують на те, які саме Умови та Правила мали на увазі сторони за договором, зазначаючи їх в Анкеті з однієї сторони, та підписуючи Анкету, приєднуючись до вказаних умов з іншої. Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, а також зважаючи на ту обставину, що Позивачем не доведено факту вчинення Відповідачем підпису на Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах банку, Суд зазначає, що ні Умови та Правила, ні Тарифи банку, не можуть бути частиною укладеного між Сторонами договору. Зазначеної позиції дотримується, зокрема і Верховний Суд України, яку виклав у постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Разом з цим, наявний в матеріалах справи та доданий до позовної заяви ПАТ «ПриватБанк» документ, який має назву «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256» (аркуші справи 7-30) не може слугувати доказом досягнення сторонами у даній справі домовленості щодо умов, зазначених у вказаному документі, з огляду на наступне: Як вже було зазначено вище, обовязковою умовою укладення правочину є вчинення підпису сторонами за таким правочином на документі, який відображає його зміст та умови. Разом з цим, вказаний документ не містить підписів жодної зі сторін Договору. Окрім того, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно припису ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Разом з цим, відповідно до норми ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики». Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 названого Закону судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Професійний суддя повинен володіти державною мовою. У межах території, на якій відповідно до умов частини третьої статті 8 цього Закону поширена регіональна мова, держава гарантує можливість здійснювати судове провадження цією регіональною мовою (мовами). Необхідність забезпечення такої гарантії має враховуватися при доборі суддівських кадрів (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»). Згідно частини 3 ст 14 Закону сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Згідно припису ст. 10 Конституції України та ч . 1 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька. За приписом ч. 3 ст 7 Закону України «Про засади державної мовної політики»до кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення. За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території. Право ініціювання питання щодо застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин, належить також мешканцям території, на якій поширена ця мова. У разі збору підписів понад 10 відсотків осіб, які мешкають на певній території, місцева рада зобов'язана прийняти відповідне рішення протягом 30 днів з моменту надходження підписних листів. Дії або бездіяльність місцевої ради можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства. Порядок формування ініціативних груп та складання підписних листів у такому випадку визначається законодавством про референдуми. З огляду на наведене, беручи до уваги системний аналіз зазначених норм права, Суд зазначає, що необхідною умовою для здійснення судочинства в Україні регіональною мовою (мовами) є факт визнання її поширення як такої на відповідній території України згідно з рішенням місцевої ради. Попри це, ні в межах Ратнівського району Волинської області, ані на території Волинської області, питання щодо статусу російської мови як регіональної, органами місцевого самоврядування відповідного рівня, не вирішувалось. Відповідно до рішення Конституційного Суду України №10-рп/99 від 14.12.1999 року (справа №1-6/99) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України) Разом з цим, як вбачається зі змісту Анкети, частиною договору укладеного, між сторонами, є Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно положень ч. 3 ст. 12 даного нормативно-правового акту суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Проте, всупереч наведеним положенням Анкети, Позивачем у справі до позову, в обґрунтування вимога, зазначених у ньому, було додано копії документу, який має назву «Условия и правила предоставления банковских услуг» та викладений іноземною (російською) мовою. Таким чином, документ, який міститься у справі, не може слугувати належним та допустимим доказом у справі, який свідчить про укладення договору між Сторонами у справі на умовах, частина яких викладена у даному документі. Те ж стосується й умов, частина яких відображена у згаданій вище Заяві та викладених іноземною мовою. Разом з тим, як вбачається з матеріалів, наявних у справі та підтверджено Відповідачем, ним були отримані кредитні кошти у розмірі 1861,74 грн. в межах договірних відносин, які виникли внаслідок підписання вказаної Заяви. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується, також і випискою по кредитному ліміту, наданою Відповідачем у справі та отриманою у районному відділенні ПАТ «ПриватБанк». З огляду на наведене, Ратнівський районний суд Волинської області вважає доведеною обставину отримання Відповідачем коштів у розмірі 1861,74 грн. в межах кредитного ліміту. Відповідно до припису ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно з наданим Позивачем розрахунком, виконаним станом на 30.10.2016 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за тілом кредиту становить 1861,74 грн. З огляду на наведене, заборгованість у розмірі 1861,74 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає до стягнення з Відповідача у справі, а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Що стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені, комісії та штрафних санкцій, то Ратнівський районний суд зазначає наступне: Згідно з наданим Позивачем розрахунком станом на 31.10.2016 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за процентами становить 20600,14 грн., за пенею та комісією 2085,75 грн., штрафами - 500 грн. і 1227,38 грн. (фіксована частина і процентна складова). Проте, щодо розміру цих складових заборгованості даний розрахунок є необґрунтованим, і в цій частині вимог слід відмовити з таких підстав: Відповідачем 07.04.2006 року була підписана Заява, якою, як вже було зазначено вище, не встановлені умови і порядок нарахування і сплати процентів за кредитом та неустойки, проте є посилання на Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які в сукупності із заявою становлять Договір про надання банківських послуг. Разом з цим, як вже було зазначено вище, Умови та Правила, які були надані Суду не містять підпису Відповідача, викладені російською мовою, а тому не є належними та допустимими доказами того, що вони є частиною Договору. Окрім того в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між Сторонами Договору і що саме ці умови мав на увазі Відповідач, підписуючи Заяву, та, відповідно, брав на себе зобовязання зі сплати неустойки. У вказаній Заяві також не визначено умов, на яких Договір був укладений. З огляду на наведене, у Суду відсутні докази, які підтверджують обставини укладення між Позивачем та Відповідачем у справі Договору на умовах, які зазначені у позові. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення неустойки - пені і штрафів з підстав, зазначених у позові, не підлягають задоволенню. Вказана правова позиція викладена, зокрема і в ухвалі Верховного Суду України у справі №6-2320цс16 від 22.03.2017 року. Згідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 536 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на наведене, Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу на те, що беручи до уваги ту обставину, що Сторонами у справі не встановлено розміру процентної ставки за означеним вище Договором, таки1 розмір підлягає нарахуванню за правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Таким чином, розмір відсотків, що підлягають до сплати з Відповідача у справі на користь Позивача у період з 30.09.2013 року (дата виникнення заборгованості у розмірі 1861,74 грн згідно поданого Позивачем розрахунку) по 20.01.2017 року (дата підписання позовної заяви) становить 1038,81 грн, виходячи з наступного розрахунку: Сума боргу (грн) Період прострочення Кількість днів прострочення у період дії відповідної облікової ставки НБУРозмір облікової ставки НБУСума відсотків за період прострочення 1861.7430.09.2013 - 14.04.20141976.5000 %65,01 1861.7415.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %44,64 1861.7417.07.2014 - 12.11.201411912.5000 %76,16 1861.7413.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %60,35 1861.7406.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %25,74 1861.7404.03.2015 - 27.08.201517730.0000 %270,81 1861.7428.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %38,64 1861.7425.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %39,2 1861.7430.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %55,37 1861.7418.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %47,46 1861.7429.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %39,55 1861.7404.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %55,37 1861.7422.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %33,95 1861.7427.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %25,76 1861.7424.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %29,4 1861.7429.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %38,71 1861.7416.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %32,34 1861.7428.10.2016 - 08.12.20164214.0000 %29,82 1861.7409.12.2016 - 20.01.20174314.0000 %30,53 Враховуючи вказані обставини, обґрунтованими є вимоги у даній справі ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] в частині стягнення 1861,74 грн заборгованості за кредитом та процентів у розмірі 1038,81 грн. Разом з тим, як вбачається доданого до позову розрахунку, Відповідачем у справі було частково сплачено Позивачу суму заборгованості у розмірі 1558,25 грн. Відповідно до змісту ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, сума, що підлягає до стягнення з Відповідача, становить 1342,3 грн. заборгованості за кредитом (сума заборгованості за кредитом 1861,74 грн. + проценти 1038,81 грн. 1558,25 грн. сплачені кошти). Окрім того, з Відповідача також підлягає до стягнення судовий збір, виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 20,13 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial