Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № MKH0GA00000221 від 23.05.2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 117000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № MKH0GA00000221 від 23.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки нерухомого майна. Згідно з договором іпотеки від 23.05.2007 року, [PERSON] передав в іпотеку квартиру, загальною площею 187,60 квадратних метрів, житловою площею 88,40 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належала [PERSON] на праві приватної власності. 13.05.2009 року постановою головного державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Баранов О.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 12756758 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.09.2012 року. Накладення арешту на майно [PERSON], яке перебуває в заставі, порушує права ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя, що робить неможливим в подальшому реалізацію предмету застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також просить заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» правіпотеко держателя щодо квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. Посилаючись на вищевикладене, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд звільнити з-під арешту квартиру, загальною площею 187,6 квадратних метрів, житловою площею 88,40 квадратних метрів, розташованої за адресою [ADDRESS] та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» прав іпотекодержателя щодо квартири. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення. Представник міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського МРУЮ в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, вирішення позовних вимог залишили на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 23.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKH0GA00000221, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 117000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 23.05.2007 року, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, загальною площею 187,6 квадратних метрів, житловою площею 88,40 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Постановою головного державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Баранов О.М. про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2009 року № 12756758 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 430, виданого 08.04.2009 року, було звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 187,6 квадратних метрів, житловою площею 88,40 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Боржнику встановлений строк про добровільне виконання до 21.05.2009 року. Відповідно до постанови головного державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Баранов О.М. від 13.05.2009 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 12756758, було накладено арешт на майно, що належить боржнику [PERSON], а саме квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Постановою державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Олаг Г.Г. від 20.12.2012 року, виконавчий напис приватного нотаріуса № 430, виданий 08.04.2009 року, повернуто стягувачу, тобто ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2012 року, [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України. Таким чином, відповідно до зазначених положень ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом як дочка спадкодавця. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із заяви про прийняття спадщини за законом від 14.01.2014 року вбачається, що [PERSON] зверталася в Мукачівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за померлим [PERSON] Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, враховуючи те, що майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] знаходиться в іпотеці банку, та виносячи постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2009 року, державний виконавець зобов'язаний був повідомити про це заставодержателя та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, проте в матеріалах справи відсутні відповідні докази такого повідомлення. В силу ст. 1 Закону України «Про заставу», кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями 17, 18 цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до п.п. 5.13, 5.13.1, 5.13.2, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотеко держателя здійснюється відповідно до умов іпотечного договору. На майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дії , спрямованих на захист прав іпотекодержателя , визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. З огляду на рекомендації, викладені у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, а також те, що на теперішній час арешт, накладений постановою головного державного виконавця міського відділу ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції Баранов А.М. від 13.05.2009 року ВП № 12756758 на все майно, яке належало [PERSON], знятий не був, і ця обставина перешкоджає позивачу в реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, доведеними з його боку та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим слід звільнити з-під арешту квартиру, загальною площею 187,6 квадратних метрів, житловою площею 88,40 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності. Що стосуються вимоги позивача щодо заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» прав іпотекодержателя щодо квартири, то такі вимоги банку є передчасними, необґрунтованими та безпідставними, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 121,80 грн. (1/2 від загального розміру позовних вимог) судових витрат.

Outcome: partial