Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач 04.12.2019 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , встановивши, що вона доводиться донькою [PERSON] , померлого [INFO] . Просила суд визнати особистою власністю [PERSON] майно набуте ним в період шлюбу з [PERSON] , а саме: житловий будинок «А-І» житловою площею 24,2 кв.м, загальною площею 38,2 кв.м, з господарчими побутовими сарай «Б», літня кухня «В», вбиральня «Д», водоколонка «І», сарай «Г», огорожа № 1 і житловий будинок «З-1» загальною площею 67,0 кв.м, жилою площею 45,8 кв.м, і господарчими побудовами: гараж «К», котельну «Л», сарай «Н», сарай «М», розташованими за адресою: [ADDRESS] , та автомобільний причіп марки ХТР 81024, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі № [NUMBER] -0975, колір сірий, тип [PERSON] В. Крім цього, просила суд визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на вказане майно. В обґрунтування позову вказувала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який розірвано в судовому порядку 11.12.1995, однак реєстрація розірвання шлюбу проведена лише 06.10.2005. У цей період, [PERSON] придбав вище вказане майно, а саме будинок та причіп, які вона просила визнати особистою власністю батька, оскільки він придбав його за власні кошти, в період коли вже не проживав з матір`ю та не вів з нею спільного господарства. Після смерті батька [PERSON] вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як єдина спадкоємиця за законом, але постановою нотаріуса їй відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно набуте в період шлюбу, шлюбні долі не визначені, частина майна є самовільно побудованою, а також через наявність розбіжностей у прізвищах спадкоємця та спадкодавця, у зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду. Позивач та її представник, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.159). Відповідач Надеждівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечила, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечила. Відзиву не подано. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, просив позовні вимоги задовольнити (а.с. 146-151). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши зміст спірних правовідносин, визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, приходить до наступних висновків.\~ Судом встановлено, що 01.06.1991 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після чого вона змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 94-95). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.1995 вказаний шлюб розірвано, але реєстрація розірвання шлюбу проведена в органах РАЦС 06.10.2005, актовий запис № 313, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 92, 94-95). Відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю, який був чинним на момент укладення шлюбу та ухвалення рішення суду про його розірвання, шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. У зв`язку з чим, до моменту реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, [PERSON] та [PERSON] вважалися такими, що перебувають в шлюбі. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу слідує, що фактично розлучалися [PERSON] та [PERSON] , однак після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка вказано як « [PERSON] », а жінки « [PERSON] » (а.с. 92). Від вказаного шлюбу, [INFO] у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON] (« [PERSON] » на російській мові), що підтверджується копією її свідоцтва про народження (а.с. 20, 78). Одружившись [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] » (а.с. 17,79). Вище вказані докази в їх сукупності, свідчать про те, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , а розбіжності в написанні їх прізвищ зумовлені помилкою в перекладі прізвища з російської на українську мову, що була допущена при реєстрації розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 92, 94-95). Оскільки вказаний факт не визнається, а від нього залежить реалізація прав [PERSON] на спадкове майно, суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин позивача з батьком [PERSON] . Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.09.2009 у справі № 2-2069/2009, предметом якого було визнання права особистої власності [PERSON] на квартиру, придбану в період шлюбу з [PERSON] , встановлено, що після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , останні проживали окремо, не мали спільного бюджету, у зв`язку з чим квартира придбана [PERSON] у період шлюбу, розірвання якого не було зареєстровано в органах РАЦС, визнана її особистою власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини є такими, що не підлягають доказуванню. [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 22), а [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.21). За життя, 24.01.2000 [PERSON] придбав житловий будинок «А-І» глинобитний, обкладений цементною плиткою, жилою площею 24,2 кв.м., загальною площею 38,2 кв.м., сарай «Б» глинобитний, обкладений цементною плиткою, літня кухня «В» глинобитну, обкладену цементною плиткою, вбиральню «Д» дощату, водоколонку І, сарай «Г» глинобитний, огорожу № І, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24.01.2000, який нотаріально посвідчений та зареєстрований в БТІ (а.с. 26), а також технічною документацією на житловий будинок (а.с. 47-49), довідкою КП БТІ (а.с. 96). Відповідно до рішення виконавчого комітету Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 18.09.2008 № 92, змінено адресу домоволодіння [PERSON] з « [ADDRESS] » на « [ADDRESS] (а.с. 30). Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить даних щодо реєстрації майнових прав на вказаний будинок (а.с. 60-61). Крім того, [PERSON] 03.12.2003 набув право власності на причіп ХТР 81024, ТЗ Бортовий, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , марка [NUMBER] , 1993 року випуску, колір сірий, шасі № [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 25), довідкою Територіального сервісного центру № 1243 № 31/4-1243-316 від 21.02.2020 (а.с. 137). Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] після ухвалення рішення про розірвання їх шлюбу проживали окремо, зважаючи на те, що рішенням суду визнано право особистої власності [PERSON] на нерухоме майно, набуте нею до моменту реєстрації в органах РАЦС розірвання шлюбу з [PERSON] (2005 рік), суд приходить до висновку, що майно набуте [PERSON] у вказаний період, також належало йому на праві особистої власності та положення законодавства щодо спільної сумісної власності на набуте ним майно, не поширюються. Відповідно, суд вважає встановленим факт, що вище вказаний житловий будинок та причіп реєстраційний номер [NUMBER] , належали [PERSON] на праві особистої приватної власності. За життя [PERSON] , Криворізьким БТІ при обстеженні вище вказаного домоволодіння, за адресою [ADDRESS] , виявлено самовільне будівництво: житловий будинок «З-1», гараж «К», котельна «Л», сарай «Н» та сарай «М», власник направлявся до Надеждівської сільської ради для розгляду питання про самовільне будівництво (а.с.27). Як слідує з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці за вказаною адресою розташований житловий будинок «З-1», гараж «К», котельна «Л», сараї «Н», «Б», «М», «В», туалет «Д», водоколонка «І» (а.с. 28-29). З раніше придбаних [PERSON] будівель, станом на дату відкриття спадщини після його смерті, залишилися виключно сараї «Б» та «В», що підтверджується змістом договору-купівлі продажу будинку, технічними паспортами на будинок (а.с. 26, 27-29, 47-49). Решта споруд є самочинно збудованими (а.с. 27). Згідно з\~ст.\~328\~ЦК України,\~в редакції\~чинній на\~момент набуття\~права власності\~на вище\~вказаний будинок\~та виявлення\~у ньому\~самочинного будівництва,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, в редакції чинній нас виявлення самочинного будівництва, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Беручи до уваги викладене, за відсутності будь-яких даних які б свідчили про реалізацію [PERSON] , за його життя, права на визнання за ним права власності на самочинно побудові будівлі, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя не набув право власності на самочинно збудовані: житловий будинок «З-1», гараж «К», котельню «Л», сарай «Н», сарай «М». Житлові будівлі, які були наявні за вказаною адресою станом на 24.01.2000, а саме: житловий будинок «А-І», вбиральня «Д» дощата, водоколонка І, сарай «Г» глинобитний, огорожа № І, фактично не існували станом на дату відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а тому не входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223\~ЦК України\~визначено,\~що право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~ст.\~ст.\~1258,\~1261\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , слідує, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у визначений законом строк, звернулася [PERSON] (а.с. 75-77). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є донькою [PERSON] , а тому, за відсутності заповіту (а.с. 83-89), має право на спадщину, яка відкрилася після смерті батька, як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 15.11.2019 [PERSON] відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв`язку з не підтвердженням факту родинних відносин, набуттям спадкодавцем права на майно в період незареєстрованого розірвання шлюбу, а також у зв`язку з наявністю самовільного будівництва (а.с. 101-102). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки право позивача [PERSON] на спадщину після смерті батька [PERSON] не визнано в позасудовому порядку, при цьому в суді доведено факт родинних відносин між позивачем та батьком [PERSON] , встановлено, що вище вказане нерухоме майно та причіп належали [PERSON] саме на праві особистої приватної власності, виходячи з обсягу спадкової маси, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вище вказане спадкове майно, а саме на причіп та сарай «В», сарай «Б», розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на самочинно збудовані: житловий будинок «З-1», гараж «К», котельню «Л», сараї «Н» та «М», в порядку спадкування за законом після смерті батька, задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] за життя право власності на них не набув, а тому вказане майно не ввійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті. Не підлягають задоволенню і вимоги про визнання за позивачем права власності на житловий будинок «А-1», вбиральню «Д», водоколонку «І», сарай «Г», огорожу №1, оскільки вказане нерухоме майно не існувало на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а тому не ввійшло до складу спадщини.

Outcome: partial