Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2011 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», які разом складають Договір банківських послуг № Б/Н від 14.12.2011 р. Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта. 19.01.2017 р. відповідачем припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте своїх зобов'язань згідно договору відповідач належним чином не виконував. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором відповідач станом на 03.03.2017 року має заборгованість - 105907 грн. 44 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Просить стягнути в користь ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідача заборгованість в сумі 105907 грн. 44 коп. та стягнути сплачені судові витрати по справі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення, розміщене в газеті «Галичина» від 18.07.2017 року за № 50 (5300), про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2011 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», які разом складають Договір банківських послуг № Б/Н від 14.12.2011 р. Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (а.с. 10-26). 19.01.2017 р. [PERSON] припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 37). Відповідач порушив строки сплати кредиту і станом на 03.03.2017 р. прострочена заборгованість складає 105907 грн. 44 коп., яка складається з: 22185,77 грн. заборгованості за кредитом; 35546,53 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 41664,99 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 6510,15 грн. по комісії за користування кредитом. Факт несплати відповідачем суми кредиту підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 27-36). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Зі змісту ст. 1054 ЦК України випливає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610-611 ЦК України невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання являється порушенням зобов'язання. В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ст. 511 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому враховуючи, те, що розмір нарахованої позивачем пені є надно значним від суми заборгованості по кредиту та несплачених відсотках, суд прийшов до висновку, про зменшення розміру пені до суми заборгованості по кредиту, тобто до 22186,00 грн. Крім того, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата комісії як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань. Отже, вбачається, що комісія і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Враховуючи вищенаведе позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору на загальну суму: 79918 грн. 30 коп., зокрема - 22185,77 грн. заборгованості за кредитом; 35546,53 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 22186,00 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В задоволенні вимоги про стягнення комісії слід відмовити, оскільки одночасне застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить вимогам закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1600,00 грн. судового збору та 240,00 грн. витрат за розміщення оголошення в газеті «Галичина» в користь позивача згідно платіжних доручень № BOTM3B1CNI від 13.03.2017 р. та № BOTM7B1GFF від 17.07.2017 р., а всього 1840,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 610, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved