Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач 10 червня 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що ? частина житлового будинку № 38, що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську належить їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Інша ? частина вказаного будинку належить на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування від 04.02.2004 року. В 1995 році позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2013 року. У січні 2013 року відповідач виїхав за невідомою адресою та по теперішній час в домоволодінні не проживає, участі у утриманні житла та оплати житлово-комунальних послуг не приймає. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 38, що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську, внаслідок відсутності понад один рік; зобовязати третю особу зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO], що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську, стягнути судові витрати. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що ? частина домоволодіння № 38, що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 08.02.2011 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим 3-275 (а.с.19). Інша ? вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого 25.10.2005 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 4156 (а.с.20). В домоволодінні № 38, що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1995 до 18 червня 2013 року (а.с.5,13). Однак, судом встановлено, що відповідач в домоволодінні № 38, що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську не проживає, в ньому відсутні його особисті речі. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірному домоволодінні, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням № 38, що знаходиться по вул. Комбідівська в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання Ленінський районний відділ м. Дніпропетровська Головного управління Державної міграційної служби\~ в Дніпропетровській областізняти відповідача з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Ленінський районний відділ м. Дніпропетровська Головного управління Державної міграційної служби\~ в Дніпропетровській областіє третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: partial