Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач 02.08.2017 звернулася до суду з позовною заявою та просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 4,28 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лозуватської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як за членом колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Зарічний», якого включено під порядковим номером 49 до списків громадян - членів колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Зарічний», доданого до державного акту на право колективної власності на землю, серії [NUMBER], зареєстрованого 12.06.1996 за № 9. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що з 19.09.1995 по 01.08.1997 вона працювала медсестрою скотарського комплексу радгоспу «Зарічний». Отже, на момент розпаювання земель КСП «Зарічний» являлася його членом та має право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95, яке ніким не може бути обмежено, однак сертифікат про право на земельну частку (пай) вона не отримувала. Оскільки відсутність сертифікату на земельну частку (пай) перешкоджає позивачу реалізувати її права на земельну частку (пай), вона звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував (а.с.62). Представник відповідача Криворізької районної державної адміністрації та третьої особи Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, також надали заяви про розгляд справи за відсутності представника (а.с.26,61). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.09.1995 по 01.08.1997 працювала на посаді медичної сестри скотарського комплексу радгоспу «Зарічний» (а.с.7). Рішенням виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 05.04.1996 затверджено проект роздержавлення земель КСП «Зарічний» та передачу їх у колективну власність (а.с.52), а розпорядженням голови райдержадміністрації від 22.05.1997 передбачено розмір земельного паю КСП «Зарічний» 4,28 га вартістю 16542,00 грн. (а.с.17). Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Зарічний» серії [NUMBER], виданий 12.06.1996 (а.с.51,52). Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 12.06.1996 КСП «Зарічний», наданого позивачем, [PERSON] значиться за № 49 (а.с. 11). Відповідно до відомостей відділу у Криворізькому районі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08.09.2017, розмір земельної частки (паю) по КСП «Зарічний» складав 4,28 умовних кадастрових гектарів, вартість станом на 06.09.2017 - 139313,02 грн., а при паюванні вартість та розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними (а.с.35). Отже, [PERSON] на момент розпаювання земель КСП «Зарічний» являлася його членом (а.с. 6-7), та має право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», від 08.08.1995 № 720/95, яке ніким не може бути обмеженим. Як слідує зі ст. 5 ЗК України, в редакції 1990 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єктами права колективної власності на землю є КСП, розпорядження земельними ділянками, переданими у колективну власність здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Згідно з ст. ст. 22, 23 цього ж Кодексу, право власності або право користування землею виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право користування посвідчується державними актами. Аналогічним чином вказані правовідносини врегульовані ст.ст. 81, 125, 126 ЗК України в редакції 2002 року, згідно з якими право власності та постійного користування на землю виникає після його державної реєстрації. Право власності та право користування посвідчується державними актами. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства» від 06.04.2004 № 7 роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, для набуття права власності на земельну ділянку особа повинна зареєструвати своє право та отримати Державний акт на право приватної власності на землю. У силу п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд, серед іншого, вирішує питання, яка саме правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, судом встановлено, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) розміром 4,28 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з додатком № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 12.06.1996 КСП «Зарічний», оскільки на момент розпаювання земель КСП «Зарічний» являлася його членом, але сертифікат на право на зазначену земельну частку (пай) не отримувала (а.с.18), а його відсутність перешкоджає позивачу реалізувати своє право на вказану земельну частку (пай). З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе, позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved