Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Подано позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому позивачі просили зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми позивача-1, онуками відповідача 2, 3 та участі у їх вихованні, визначивши наступні способи участі у вихованні [PERSON] та [PERSON] : кожну першу та третю суботи місяця передавати о 08:00 год. батькові, бабі та діду дітей для спілкування та виховання із наступним повернення дітей матері дитини о 08:00 год. наступного понеділка; на святкові дні передавати батькові, бабі та діду дітей для спілкування з 08:00 год. до 17:00 год. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого народилися діти [PERSON] та [PERSON] . Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання дітей. Однією з підстав припинення шлюбних відносин стало те, що [PERSON] наполягла на проживанні сім`ї у своїх батьків у с. Спаське, після чого здебільшого самоусунулася від виховання дітей, залишаючи їх на деякий час на своїх батьків-пенсіонерів, виникали конфлікти у зв`язку з несумісністю характерів між позивачем-1 та відповідачем. На теперішній час відповідач вступила в близькі стосунки з іншим чоловіком, проживає з ним однією сім`єю в будинку своїх батьків у с. Спаське. Разом з ними проживають діти позивача від шлюбу. Позивачі вказують, що після припинення шлюбу відповідач не дає позивачам дітей для спілкування, позбавляє можливості надавати їм додаткову матеріальну допомогу та приймати участь у вихованні. Протягом останнього року відповідач спочатку дозволяла подивитись на дітей тільки у будинку її батьків та у присутності батьків відповідача, що перетворювалось на спілкування з сватами. На неодноразові прохання взяти дітей до місця проживання позивачів останні отримували відмову, зі слів дітей стало помітно, що дітей налаштовують проти родини позивача-1. Після того як відповідач [PERSON] стала проживати однією сім`єю з іншим чоловіком, стосунки між сторонами та з родиною відповідача припинилися. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає і не дає можливості навіть по телефону поспілкуватися з дітьми, не пускає до місця проживання дітей. Ухвалою суду від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду. В судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , представник [PERSON] позов підтримали, вказали на те, що відповідач не дає можливості спілкуватися з дітьми. Влаштовує сварки. Позивачі бажають брати малолітніх дітей до себе, спілкуватися з ними без участі відповідача, оскільки остання увесь час контролює поведінку дітей. Після того, як відповідач стала проживати з іншим чоловіком, діти телефоном почали повідомляти відповідачам, що не бажають з ними спілкуватись. Позивачі мають постійне місце проживання, яке пристосоване для виховання дітей. Працюють, не мають протипоказань для спілкування з дітьми та онуками. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Просили відмовити в задоволенні позову вказали, що перешкод бабусі та батьку в спілкуванні з дітьми відповідач не робить, дозволяє бачитися із ними. Щодо участі батька у вихованні дітей пояснили, що позивач-1 має заборгованість перед відповідачем зі сплати аліментів, яку погасив лише після подання позову, не працює, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого своєю поведінкою буде негативно впливати на дітей. Самостійно не намагався зустрітися із дітьми до звернення з позовом до суду. Самі діти не бажають спілкуватися із батьком та бабусею. Заперечили проти висновку служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації щодо визначеного способу участі позивачів у вихованні дітей, вказуючи на те, що третьою особою не досліджено всі суттєві обставини життя позивачів. Вказали на те, що акт перевірки умов проживання позивачів складено протиправно. Зазначили, що позивачі не мають власного житла, а тому передача дітей для спілкування за адресою місця проживання позивачів може призвести до шкоди життю та здоров`ю дітей. Крім того, відповідач зазначила, що батько ніколи не спілкувався із дітьми і тільки після того, як отримав виклик до військового комісаріату став намагатися з ними зустрітися. Представник Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації підтримав позовні вимоги частково, вказуючи, що під час вивчення обставин конфлікту між позивачами та відповідачем, Службою досліджено всі суттєві обставини проживання, як позивачів так і відповідачів, відносини між сторонами, умови проживання та виховання дітей, а тому вважає за доцільне визначити [PERSON] , [PERSON] , наступний порядок спілкування з малолітніми [PERSON] , [PERSON] : кожної першої та третьої суботи-неділі місяця, з 08 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання позивачів - [ADDRESS] . Представник Органу опіки та піклування Спаської сільської ради підтримав позов частково, надав в справу висновок про визначення участі батька та бабусі у вихованні малолітніх. Представник Органу опіки та піклування Підгородненської міської ради в судовому засіданні підтримав позов частково. Зазначив, що за заявою позивачів ним здійснено вихід за місцем проживання позивачів та складено акт обстеження умов проживання, згідно якого вбачається створення позивачами умов для проживання дітей. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , мати відповідача, яка показала, що за час спільного проживання її доньки з позивачем-1, останній не займався вихованням дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надавав. Позивач-2 декілька разів брала онуків до себе. Позивач-1 вживав алкогольні напої. Відповідач та вона ніколи не відмовляли позивачам в побаченні з дітьми. Зазначила, що для проживання онуків в її будинку створені належні умови, мається господарство. Після розлучення її доньки із позивачем-1 останній лише один раз приходив на день народження дітей. З`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд доходить наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.13, 14/. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 червня 2010 року розірвано /а.с.17/. 02 березня 2015 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітків щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с.18/. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею малолітніх [PERSON] , [PERSON] /а.с.7, 10, 11/. Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що сторони проживають окремо, діти від шлюбу проживають разом з відповідачем /а.с.60, 202, 225/. Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ч.2 ст.2 Сімейного кодексу України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками. Згідно з ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у тому числі, і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.\~ У відповідності до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частинах 1, 2 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.\~ Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Статтями 257, 263 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо участі у вихованні дітей, про що свідчить позиція сторін у справі, висновки третьої особи-1 і враховуючи\~\~ рівність\~ прав та обов`язків батька та матері, бабусі щодо участі у\~ вихованні дітей, а також те, що судом не встановлено будь-яких обставин, що спілкування батька, бабусі з дітьми перешкоджатиме їх нормальному розвиткові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми підлягають задоволенню частково, в частині, встановленій висновком Органом опіки та піклування Спаської сільської ради. При цьому суд враховує стан здоров`я батька дітей /а.с.45, 46/, докази на підтвердження його працевлаштування /а.с.47/, створення умов для проживання дітей за місцем проживання позивачів /а.с.60/, місце проживання та реєстрації позивача-2 /а.с.8/, місце реєстрації та проживання позивача-1 /а.с.5, 59, 60/, умови проживання дітей /а.с.202/, відсутність доказів притягнення позивачів до кримінальної чи адміністративної відповідальності, позитивні характеристики позивачів /а.с.87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94/. При цьому, суд не може прийняти до уваги, як належні докази посилання відповідача на те, що будинок, в якому проживають позивачі їм не належить на праві власності; на наявність заборгованості позивача-1 перед відповідачем по сплаті аліментів; на можливе притягнення позивача-1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху; на не підтвердження розміру доходів позивача-1, оскільки означені посилання частково спростовуються матеріалами справи і навіть у своїй сукупності не є тими безсумнівними обставинами, які б надавали право суду позбавити позивачів їх прав, визначених Сімейним кодексом України, Конституцією України на виховання дітей. Крім того, посилання відповідача та її представника про відсутність перешкод для спілкування спростовується наданими сторонами поясненнями, висновками третьої особи-1, 2. Визначаючи час спілкування позивачів з дітьми, суд виходить з висновків, здійснених Органом опіки та піклування, відсутністю протипоказань для залишення дітей з позивачами у нічний час, найбільш сприятливий для дітей, їх навчання та проживання, який на думку суду, з урахуванням того, що позивачі та відповідач працюють, внаслідок чого вважає за необхідне погодитись з висновками Органу опіки та піклування Спаської сільської ради, про наявність підстав для надання дітей для спілкування позивачам кожної першої та третьої суботи-неділі місяця, з 08 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Оцінюючи посилання відповідача на стан здоров`я дітей /а.с.206-210/, суд виходить з того, що наведені в означених документах розлади стану здоров`я дітей не є підставою для висновку про неможливість перебування дітей у позивачів у нічний час доби протягом суботи - неділі. Визначаючи місце знаходження дітей під час їх перебування у позивачів, суд виходить з підтвердженого місця реєстрації та проживання позивача-2, а саме - [ADDRESS] . Внаслідок викладеного, поданий позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, та покласти судові витрати на відповідача.

Outcome: partial