Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач 07.08.2019 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд визнати за нею, [PERSON] , право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] . Також просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказувала, що в період з 06.03.1982 по 30.01.2006 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак починаючи з 1991 року вони спільно не проживали, не вели спільного господарства, оскільки чоловік пішов із сім`ї. У вказаний період нею, за особисті кошти, в тому числі зароблені нею особисто та отримані в кредит і лише нею виплачені банку, придбано квартиру [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] . Стверджуючи, що відповідач не брав участі у набутті вказаного майна ні працею, ні коштами, просила визнати вказане нерухоме майно її особистою приватною власністю. Оскільки відповідач зареєстрований, але фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з червня 2005 року, тобто вже більше року, участі у сплаті комунальних послуг не бере, особистих речей у квартирі не має, хоча перешкод йому в цьому не чинили, створив нову родину поза межами с. Лозуватка, тому позивач просила суд визнати його таким, що втратив право користування вказаною квартирою. В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що реєстрація місця проживання відповідача у квартирі, що придбана особисто нею, порушує її право власності. Позивач у ході судового засідання уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом, а саме за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 25) та шляхом розміщення оголошень на сайті суду (а.с. 101, 140), до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву та заяв з процесуальних питань не надав (а.с. 35, 43-44, 93, 103, 113, 117, 125). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Криворізький районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом, участь представника у розгляді справи не забезпечив, пояснень щодо суті спору не надав (а.с. 92, 99, 104,114, 122, 124, 139, 141). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, участь представника у розгляді справи не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 112). Відповідно до ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України, беручи до уваги факт повторної неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, неподання ним відзиву на позов, відсутність заперечень позивача щодо ухвалення заочного рішення по справі, суд на місці постановив здійснювати заочний розгляд справи та підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача та її представника [PERSON] , свідків, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.1982 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який розірвано 30.01.2006, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] (а.с. 6-7) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.2019 (а.с. 12). Як стверджувала позивач, починаючи з 1991 року вони з [PERSON] спільно не проживали, єдиного господарства не вели, оскільки останній покинув сім`ю та виїхав з села Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області. Вказані обставини перед судом не спростовано. 22.01.1993 [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Лозуватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області на підставі рішення виконавчого комітету Лозуватської сільської ради № 195 від 23.12.1992 «Про передачу квартир, які належать радгоспу « Зарічний » громадянам в [ADDRESS] » (а.с. 10, 79). З реєстраційного посвідчення на житловий будинок [ADDRESS] слідує, що вказаний будинок належав радгоспу «Зарічний», а на підставі наказу по радгоспу № 165 від 02.12.1992, квартири у вказаному будинку продано з розрахунку 50 % залишкової вартості працівникам радгоспу, в тому числі [PERSON] продано квартиру [ADDRESS] (а.с. 78 , 81 ). Квартира [ADDRESS] складає 12/100 частин будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 10). Відповідно до розпорядження голови Лозуватської сільської ради № 4 від 09.02.2016, [ADDRESS] в с. Лозуватка перейменовано на [ADDRESS]». Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується довідкою з КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 26.11.2019 № 174683 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 69, 115-116). Вартість указаної квартири складає 29987,00 грн, що підтверджується висновком про оцінку (а.с. 65-70). [PERSON] 04.09.2001 набула право власності на будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому ради народних депутатів № 130 від 02.08.2001 «Про визнання права власності на домоволодіння» (а.с. 71). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується довідкою з КБ ДОР «Криворізьке БТІ» № 174684 від 26.11.2019 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 72-73). Відповідно до розпорядження голови Лозуватської сільської ради № 4 від 09.02.2016 вулицю Жовтнева в с. Лозуватка перейменовано на «Енергетиків». Позивач стверджувала, що вказані квартира та житловий будинок придбані нею в період фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] , за її особисті кошти та що відповідач жодної участі в набутті майна не брав, ні особистою працею, ні коштами. Вказані обставини підтверджували в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожна з яких стверджували, що [PERSON] починаючи з 1985 року почав зловживати алкогольними напоями, корисною працею не займався, участі в будівництві будинку та утриманні родини не брав. [PERSON] також стверджувала, що викуп квартири та будівництво будинку велося [PERSON] , яка для цього отримувала кредити, вони, як батьки, також допомагали їй грошима та продуктами харчування. Вказані обставини відповідач не заперечив. Крім цього, в матеріалах справи наявний акт добровільного поділу майна, посвідчений секретарем Лозуватської сільської ради від 02.11.2005, згідно з яким подружжя [PERSON] дійшли згоди, що вказані квартира та будинок є власністю саме [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 19.06.2019, останній підтвердив, що будинок [ADDRESS] будувався [PERSON] за її особисті кошти, а квартира [ADDRESS] купувалася за її особисті кошти, а тому є її особистою власністю (а.с. 14). Крім того, факт набуття права власності на вказане нерухоме майно саме за рахунок коштів [PERSON] підтверджується заявою - зобов`язанням індивідуального позичальника від 24.09.1992 та кредитним договором, строковим зобов`язанням за кредитним договором від 06.06.1996, згідно яких саме [PERSON] отримувала кредит на будівництво будинку та придбання квартири, саме вона погашала вказані кредити, що підтверджується квитанціями про оплату вартості квартири (а.с. 129) та погашення кредиту отриманого на будівництво будинку (а.с. 143-146). Відповідно до п. 1 розділу VII Сімейного кодексу України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, які були чинними на дату виникнення права власності на нерухоме майно. За ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірні квартира та житловий будинок набуті на праві власності [PERSON] у період її роздільного проживання з [PERSON] , за її особисті кошти, що знайшло підтвердження в судовому засіданні та не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що вказане майно є особистою приватною власністю [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як визначено ч. 1 ст. 383ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 31.05.2019 № 1074 слідує, що у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] , окрім її доньки та онуки, зареєстроване місце проживання відповідача - [PERSON] (а.с. 15). Актами депутатів Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 20.03.2006 та 31.05.2019 підтверджується той факт, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає більше 10 років (а.с. 13, 16). Оскільки відповідач, який зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, як член сім`ї позивача - колишній чоловік, більше одного року не проживає у житловому приміщенні, власником якого є позивач без поважних причин, доказів протилежного суду не надано, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Outcome: approved