Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.09.2008 року, що утворилася станом на 31.01.2015 року, загальною сумою 12808 грн. 60 коп. На обгрунтування вимог у заяві зазначено, що на підставі вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір за умовами якого Банк також має право в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Проте, взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, відсотків, комісії, а у випадку порушення договору сплаті штрафів, не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує (а.с.171). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно (а.с.177), заяви про відкладення розгляду справи не надходило. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні вимог (а.с. 172-174). Крім того, у поданих письмових запереченнях, з посиланням на положення Закону України Про захист прав споживачів, ст.ст. 203, 1055 ЦК України, зазначає про наступні порушення, допущені позивачем під час укладення кредитного договору, а саме: відсутність письмової форми основного договору та договору про збільшення кредитного ліміту і не розяснення умов надання споживчого кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення вимог з огляду на таке. Із представлених доказів вбачається, що 01 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, шляхом підписання заяви в тексті якої зазначено, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між відповідачем та Банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого [PERSON] получив кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4700 грн. зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Того ж дня позичальник отримав кредитну картку «Універсальна» з пільговим періодом у 55 днів. (а.с.5а). Пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг (далі по тексту Умов) визначено, що після отримання банком від клієнта документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 3.3 Умов підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.7). Можливість односторонньої зміни банком без попереднього повідомлення позичальника розміру встановленого кредитного ліміту передбачена п.5.3. Умов. Із виписки по особовому рахунку та довідки про встановлення кредитного ліміту видно, що з часу укладення кредитного договору кредитний ліміт відповідачу декілька разів збільшувався, останній раз 30.05.2011 року до 4700 грн., з чим фактично погоджувався і [PERSON] користуючись грошима і жодного разу не заявивши про незгоду з цим (а.с.33, 116). За положеннями частин 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вже зазначалося, зміст кредитного договору зафіксовано в заяві, Пам'ятці клієнта, Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах, з якими відповідач був ознайомлений та погодився шляхом підписання цієї заяви. Отже, посилання представника відповідача у письмових запереченнях на неукладеність кредитного договору спростовується наведеними вище аргументами. При цьому суд зауважує на тому, що заява підписана особисто позичальником після досягнення згоди з усіх істотних умов, зокрема: суми кредитного ліміту, відсоткової ставки, порядку нарахування відсотків, терміну дії картки, а тому, відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК, даний договір вважається укладеним і є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із розрахунку заборгованості (а.с.4-5) та виписки по особовому рахунку (а.с.29-40, 122-127) видно, що [PERSON] користувався кредитними коштами до липня 2013 року, а останнє часткове погашення заборгованості відбулось 12.12.2013 року (а.с.29, 5, 127). Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту), сплатити винагороду банку. Проте, відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, передбачених умовами договору, внаслідок чого, станом на 31 січня 2015 року, утворилася заборгованість загальним розміром 12808 грн. 60 коп., з якої: за кредитом - 4600 грн. 69 коп., за відсотками - 5685 грн. 04 коп., за комісією - 1436 грн. 75 грн., а також штраф, відповідно до п. 8.6. Умов, у сумі 500 грн. - фіксована частина та 586 грн. 12 коп. - процентна складова від суми позову (а.с.4-5). Наявність заборгованості по суті не заперечується і представником відповідача, який подав клопотання про відмову у задоволенні позову саме з підстав пропуску строку позовної давності. Вирішуючи це питання і частково погоджуючись з доводами клопотання суд зазначає таке. Пунктом 9.12. Умов визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. У п. 3.1 Умов передбачено, що банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам'ятці клієнта. Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3. Правил користування платіжною картою (Розділ II Умов і правил надання банківських послуг) ( далі по тексту Правил) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного в ній місяця. По закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. За положенням п.5.4 Правил строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць (а.с.11). У матеріалах справи маються підтвердження того, що після спливу дії першої картки, виданої Банком в день укладення договору - 01.09.2008 року, [PERSON] видавалися ще нові платіжні картки: перша - зі строком дії до 31 січня 2014 року, а друга - до 30 жовтня 2014 року (а.с.118, 29, 36, 126). Таким чином відбулася пролонгація договору з продовженням строку та збереженням тих умов, на яких його було укладено, і правовідносини за кредитним договором б/н від 01.09.2008 року не припинилися. Цей висновок зроблений судом виходячи із того, що відповідач користувався наданим йому кредитними у період з жовтня 2010 року по 17.07.2013 року, а також 12 грудня 2013 року здійснив останній платіж з погашення кредиту (а.с.4-5, 29-40, 122-127). Відповідно до статей 256, 257, 258 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 ст.267 ЦК). За приписом ст.264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. У постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі №6-14цс висловлена наступна правова позиція. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК УКраїни) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця строку дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки. Судом достеменно встановлено, що строк дії останньої платіжної картки сплив 01.11.2014 року. До цього часу відповідач міг користуватися і користувався грошовим кредитом на що вказує останнє зняття коштів в липне 2013 року та часткове погашення заборгованості 12.12.2013 року. Отже з 01 листопада 2014 року, з моменту закінчення строку дії платіжної картки, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. За таких обставин позов поданий ПАТ КБ «Приватбанк» до суду 26.03.2015 року поданий в межах загального трирічного строку, а тому в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом - 4600 грн. 69 коп., за відсотками - 5685 грн. 04 коп., за комісією - 1436 грн. 75 грн. підлягає задоволенню, оскільки для цих вимог встановлена саме загальна позовна давність. Разом з тим, для вимог про стягнення штрафу встановлена спеціальна позовна давність в один рік (ст.258 ч.2 ЦК). Тому з урахуванням останнього погашення заборгованості, яке відбулось 12.12.2013 року, і строку звернення до суду з позовом 26.03.2015 року, сплив строк для вимог в частині стягнення штрафу передбаченого пунктом 8.6 Умов, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Outcome: partial