Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про скасування арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2007 між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 5869731, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 33 000 доларів США, а відповідач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, порядку та строки, визначені договором. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом 11,90% річних. На забезпечення виконання зобовязань з кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 5879417, посвідчений 30.11.2007 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3180, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру № [ADDRESS]. У звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, державним реєстратором Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» прийнято рішення № 36355173 від 28.07.2017 про передачу вказаної квартири у власність позивачу, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 21605819. Отже, позивач є власником вказаного нерухомого майна. Позивачу стало відомо про наявність арешту, накладеного на квартиру, а саме 24.06.2015 Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47102687, виданої 12.06.2015, у звязку із чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 21605656 про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належало [PERSON] Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», позивач вказує, що має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, існуючий арешт повністю унеможливлює реалізацію позивачем свого права щодо володіння та розпорядження своїм майном. Просив звільнити з-під арешту квартиру реєстраційний № 1312371023101 загальною прощею 65,37 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, за адресою: [ADDRESS], що належить позивачеві, накладеного 24.06.2015 Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47102687, виданої 12.06.2015 (а.с. 23). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2017 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання (а.с. 23). 15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 розгляд справи було продовжено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, в порядку загального позовного провадження із викликом учасників справи у судове засідання. Також учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. 10 січня 2018 р. надійшов відзив (пояснення) третьої особи Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі за текстом Відділ ДВС) на позов, в якому зазначав, що на примусовому виконанні у Відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 54810013 з примусового виконання виконавчих листів № 335/14847/14-ц від 20.03.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» судового збору 3 654,00 грн., штрафів на підставі п. 5.4 кредитного договору № 5869731 від 30.11.2007 в розмірі 30 364,60 грн., заборгованості за кредитним договором № 5869731 від 30.11.2007 у розмірі 28 883,82 доларів США, відсотків у розмірі 1 734,60 доларів США, пені у розмірі 1 492 долари США, штрафу 330 доларів США. На підставі заяв стягувача були відкриті виконавчі провадження. В своїх заявах стягувач наголошував на необхідності арешту майна, у звязку із чим стягувачеві ще у 2015 році було відомо про арешт майна. Станом на 17.06.2015 квартира належала боржнику [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою. Постановою державного виконавця від 12.06.2015 арешт було накладено на все майно боржника, а не на окремо визначений обєкт. Наявність постанови про арешт боржника не завадило стягувачеві оформити право власності на квартиру. Вважає, що арешт не підлягає скасуванню, оскільки накладений на все майно боржника в межах існуючих виконавчих проваджень. Просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що позов необхідно залишити без розгляду, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Крім того, листом Національного банку України за підписом директора Департаменту ліцензування [PERSON] на імя [PERSON] надано інформацію, що документи щодо відкриття Відділення № 6 Філії ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» в м. Запоріжжі не подавалися до Управління Національного Банку України в Запорізькій області. Управління Національного Банку України в Донецькій області не приймало рішення про відкриття Відділення № 6 в м. Запоріжжі та не погоджувало положення про це відділення. Тому вважають, що мав місце факт вчинення правочину під впливом обману з боку кредитора. Просили у позові відмовити. Представник третьої особи старший державний виконавець Столяренко А.В. в судове засідання повторно не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із проведенням виконавчих дій. Разом із тим, судом причина неявки представника до суду визнана не поважною, оскільки третьою особою у справі є Відділ ДВС, а не державний виконавець, а тому у справі мав можливість взяти участь інший представник. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив представника третьої особи на позов разом із долученими до нього доказами, а тому її неявка не є перешкодою для розгляду справи. З урахуванням викладеного та приписів ст. 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи, які зявились в судове засідання, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 30.11.2007 між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 5869731, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 33 000 доларів США із цільовим призначенням придбання квартири загальною площею 65,37 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки № 5879417, предметом якого є квартира загальною площею 65,37 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3180 (а.с. 914). Як випливає з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93981926 від 08.08.2017, за позивачем ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» 25.07.2017 зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру на підставі рекомендованого повідомлення від 26.09.2016, кредитного договору № 5869731 від 30.11.2007, договору іпотеки № 5879417 від 30.11.2007, про що державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36355173 від 28.07.2017 (а.с. 15). Постановою головного державного виконавця Відділу ДВС ВП № 47102687 від 12 червня 2015 р. в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 335/14847/14-ц від 20.03.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 5869731 від 30.11.2007 у розмірі 30 618,42 доларів США накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження (а.с. 52). Вказаний арешт і просить скасувати позивач в межах даної цивільної справи. Судом встановлено, що і на даний час на виконанні Відділу ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 54810013 з примусового виконання виконавчих листів № 335/14847/14-ц від 20.03.2015 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» судового збору 3 654,00 грн., штрафів на підставі п. 5.4 кредитного договору № 5869731 від 30.11.2007 в розмірі 30 364,60 грн., заборгованості за кредитним договором № 5869731 від 30.11.2007 у розмірі 28 883,82 доларів США, відсотків у розмірі 1 734,60 доларів США, пені у розмірі 1 492 долари США, штрафу 330 доларів США (а.с. 44, 47, 50). Отже, саме ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» є стягувачем, а [PERSON] боржником у вищевказаному виконавчому провадженні. З метою примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем і було накладено спірний арешт на майно боржника [PERSON] Станом на час накладання арешту квартира належала [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав нерухоме майно № 98766618 від 28.09.2017 (а.с. 3941). Правові підстави для скасування вищезазначеного арешту державним виконавцем при поверненні вищезазначеного виконавчого документу стягувачеві були відсутні, оскільки на депозитний рахунок Відділу ДВС кошти в рахунок погашення боргу та виконавчого збору від [PERSON] не надходили. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах справи відсутні. В силу вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документа стягувачеві, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, не знімається у випадку нестягнення з боржника виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. З 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 та згідно п. 15 р. VIII Інструкції передбачено, що при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. Банк, як стягувач, та боржник [PERSON] не звертались до Відділу ДВС із заявами про скасування вищезазначеного арешту з будь-яких підстав. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. В силу вимог ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 включно, [PERSON] мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом, оскільки за змістом ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб,…у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно). Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Згідно із розясненнями Верховного Суду України, викладеними у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні. Встановлено, що арешт на вищезазначене нерухоме майно, власником якого був [PERSON], накладено постановою державного виконавця в рамках вищезазначеного виконавчого провадження. Відповідно до ст. 383 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 включно (ст. 447 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Так, зі змісту позовної заяви встановлено, що позов заявлено з підстав порушення прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні щодо арештованого майна (вищезазначеної квартири), що належала боржнику [PERSON], та на яку [PERSON] набув право власності на підставі іпотечного договору. Тобто предметом оскарження з боку позивача, як стягувача у виконавчому провадженні, по суті є процесуальна дія державної виконавчої служби, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК… Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону про виконавче провадження. У даному випадку позивач не може вважатися іншою особою, яка є власником майна, оскільки позивач є стягувачем у виконавчому провадженні, і право власності на майно набув на підставі застереження іпотечного договору. При цьому, спір про право власності на квартиру відсутній. Таким чином, вищезазначений арешт майна, не повязаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог закону з боку органів державної виконавчої служби, а тому останній слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень). При цьому, суд вважає такими, що не мають значення для вирішення справи, заперечення відповідача [PERSON] та його представника щодо відсутності підтвердження відкриття відділення № 6 ПАТ «ПУМБ» в м. Запоріжжі, оскільки зазначена обставина стосуються саме правомірності укладення кредитного договору, який не є спірним у даній справі. Посилання відповідача та його представника на невідповідність позову вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України також не може бути прийнято до уваги судом, оскільки провадження у справі відкрито відповідно до попередньої редакції ЦПК України, положенням якого позовна заява відповідала. Підсумовуючи вищевикладене, законні підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на що у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed