Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача 13 524,76 доларів США грн., та 2 065 272 грн. 28 коп. боргу за кредитним договором №33.3/АА-005.08.2 від 14 лютого 2008 року та 3 654 гривні понесених судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені до відповідачів вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення відповідно до позовної заяви. Відповідач [PERSON] заявлені до нього вимоги не визнав повністю, пояснив, що позивачем порушені вимоги п.1.4. укладеного між сторонами кредитного договору, так як 19 600 доларів США готівкою через касу банку він не отримував, а тому вважає договір неукладеним. Крім цього, відповідач посилається на ті обставини, що позивачем не надано на підтвердження наявності боргу з боку відповідача, первинних документів, які б відповідали нормативно-правовим актам в сфері банківської діяльності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений про час проведення розгляду справи відповідно до закону. Попередньо відповідачем подані письмові заперечення щодо заявлених до нього позовних вимог, згідно із якими він заперечує щодо позовних вимог, так як його, як поручителя, не було повідомлено позивачем про зміну умов кредитного договору, укладеного із [PERSON] Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту кредитного договору №33.3/АА-005.08.2 від 14 лютого 2008 року, укладеного між сторонами по справі, встановлено, що за умовами вказаного договору позивачем відкрито відповідачу [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 600 доларів США. Умовами вказаного договору встановлено, що вказаний кредит надається виключно на придбання автомобіля та сплату страхових платежів (п.п.1.1., 1.2 Договору). Кредитний договір підписаний сторонами по справі, що свідчить, на думку суду, про те, що сторони досягли домовленності з усіх суттєвих умов укладення договору та погоджувались на такі умови. В заперечення заявлених вимог відповідач [PERSON] вказував на ті обставини, що грошові кошти готівкою через касу банку, як зазначено у п.1.4. Договору, йому видані не були, через що відповідач вважає договір неукладеним. Однак, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» : відповідно до чинного цивільного законодавства, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача). Таким чином, обставини, що можуть свідчити про те, що договір є неукладеним підлягають встановленню судом під час розгляду справи про визнання правочину недійсним. Як вбачається із рішення Подільського районного суду м.Києва від 5 лютого 2016 року, наданого представником відповідача, [PERSON] оспорював дійсність укладеного між сторонами по справі кредитного договору від 14 лютого 2008 року, в тому числі з підстав не надання йому кредиту відповідно до умов вказаного договору готівкою через касу банку, однак, у задоволенні вимог [PERSON] судом було відмовлено в повному обсязі. Таким чином, відповідно до ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. Із змісту ст.526 ЦК України вбачається, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Умовами укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] договору, передбачено, що позичальник зобовязовується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 233,33 долари США щомісяця та сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних (п.п.1.5, 3.1, 3.3 Договору). В подальшому, з 25 жовтня 2008 року розмір відсотків за згодою сторін було змінено на 16% річних, відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від вказаного числа. Також, п.3.9 вказаного вище договору передбачено, що позичальник зобовязаний за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Сукупна вартість отриманого відповідачем кредиту зазначена у додатку №1 до кредитного договору. У правовій позиції, висловленій судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-845цс15 від 23 грудня 2015 року зазначено, що якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. Розрахунок заборгованості по кредиту [PERSON] доводить, що станом на 17 грудня 2014 року сума заборгованості за кредитом за договором №33.3/АА-005.08.2 від 14 лютого 2008 року складає 13 524,76 доларів США (по заборгованості за кредитними коштами та відсотками) та 2 054 720 грн. 49 копійок пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Вказаний розрахунок підтверджено випискою з особового рахунку позивальника, наданого позивачем. Суд приймає до уваги вказані докази, всупереч позиції [PERSON], так як останнім не надано інших розрахунків суми боргу, які б спростовували надані позивачем докази. Таким чином, суд вважає встановленою наявність заборгованості по кредитним коштам та відсоткам з боку відповідача [PERSON] у сумі, вказаній позивачем, а тому вказану суму слід стягнути з відповідача. Однак, із наданих суду позивачем розрахунків вбачається, що сума пені, вказана у розмірі 2 054 720 грн. 49 копійок нарахована за весь час дії кредитного договору, укладеного між сторонами, тобто, з 18 березня 2010 року. У правовій позиції, висловленій судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-3006цс15, зазначено, що згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу - в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідач [PERSON] зазначав, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вимогою про стягнення пені та просив застосувати до цієї вимоги строки позовної давності. Таким чином, враховуючи наведені вище норми законодавства, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ в цій частині задоволити частково в межах встановленого законодавством строку позовної давності, а саме : за період часу з 11 квітня 2014 року, тобто за один календарний рік, що передував зверненню позивача із позовом до суду. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ході судового розгляду із наданої позивачем виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що останній дійсно прострочив прийняте на себе зобовязання, а тому є підставною вимога позивача про стягнення з [PERSON] 3 % річних у сумі 10 551 грн. 79 коп. Позовні вимоги містять прохання про стягнення вказаної у позові суми боргу солідарно з [PERSON] та [PERSON] Згідно із ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Копія договору поруки від 14 лютого 2008 року, наявна в матеріалах справи, підтверджує, що [PERSON] у відповідності до умов вказаного договору зобовязовується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №33.3/АА-005.08.2 від 14 лютого 2008 року. Відповідач [PERSON] є повідомленим про умови кредитування за зазначеним вище кредитним договором, а саме щодо суми кредитної лінії та розміру процентної ставки, про що свідчить підпис відповідача на договорі поруки. Однак, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Додатковою угодою від 25 жовтня 2008 року, укладеною між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] розмір відсотків за кредитним договором від 14 лютого 2008 року було збільшено з 12,5 % річних до 16% річних, в звязку з чим збільшився обсяг відповідальності і поручителя [PERSON] Враховуючи наведені обставини, а також відсутність згоди [PERSON] на зміну умов кредитного договору порука останнього за кредитним договором є припиненою, а тому підстав для солідарної відповідальності за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] немає. З огляду на наведене, у задоволенні вимоги про стягнення суми боргу, вказаній у позові, з [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Платіжне доручення від 31 березня 2015 року, наявне в матеріалах справи, доводить оплату позивачем 3654 гривень судового збору, а тому вказані судові витрати слід стягнути з [PERSON] на користь позивача (суд враховує, що сплачена сума судового збору є пропорційною задоволеним позовним вимогам). З огляду на надані докази, суд вважає, що позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] підлягає до задоволення частково. На підставі наведеного, ст.ст.11, 253, 258, 559, 627, 628, 1054 ЦК України,

Outcome: partial