Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 19577 грн. 14 коп. заборгованості по кредитному договору та судові витрати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору № б\\н від 04.08.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказують, що підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Зазначають, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складають між нею та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Посилаються, що при укладенні кредитного договору керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Вказують, що банк свої зобов»язання за договором виконав. Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобовязавсь погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Посилаються, що згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але відповідач взяті на себе зобов»язання належним чином не виконав, своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками і іншими витратами згідно умов договору, тому станом на 31.12.2016 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 19577,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1600,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 13718,70 грн., заборгованість за пенею та комісією 2850,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 908,44 грн., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставині, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що анкета-заява, до якої [PERSON] приєднався і є договором , який він уклав із банком. Цей договір є змішаним і він включає у себе елементи кредитного договору, Умови кредитування, з якими відповідач ознайомився , діяли з 06.03.2010 року Відповідач особисто у анкеті-заяві зазначив , що бажає отримати платіжну картку - Кредитка « Універсальна» та зазначив бажаний кредит ліміт 5000,00 грн. Дану картку отримав 04.08.2012 року. Доказом отримання відповідачем коштів банку є банківська виписка, де зазначено коли , в який спосіб отримано та скільки коштів. Відповідач отримував кошти використовуючи ключ доступу, яким є пін-код. Поточний рахунок , який відкритий відповідачу це не рахунок для зберігання власних коштів. Якщо на його рахунок поступали кошти від третіх осіб, то це відбувалося за його згодою. Починаючи з 30.04.2013 року відповідач неналежним чином виконував умови договору. Кошти , які він вносив були недостатні , останній раз відповідач вніс кошти 18.04.2014 року. Щодо строку позовної давності пояснив, що відсутні підстави для його застосування . Останній платіж відбувся у межах строку позовної давності , строк дії платіжної картки до квітня 2015 року. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях ( а.с. 50-53), підтримав заяву про застосування строку позовної давності. Пояснив, що відповідач підписував анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг , отримав кредитну картку у 2012 році . Його бухгалтерію вів банк , що підтверджується випискою банку. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково , виходячи з наступного. Згідно укладеного договору між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] № б\\н від 04.08.2012 року, [PERSON] отримав кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5-31). [PERSON] до Умов та Правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. [PERSON] виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Судом встановлено, що договір укладено у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами Банку та особисто відповідачем, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України ці договори є обовязковим для виконання. На день укладання договору та подання заяви про отримання кредиту, відповідач погоджувався з усіма його умовами та вчиняв дії передбачені договором, що підтверджується не тільки його підписами на документах (а.с.8), але й отриманням платіжної картки, періодичною сплатою коштів в рахунок погашення кредиту. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. [PERSON] до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Умовами договору передбачено щомісячне погашення кредиту, а також відсотків за його користування. Відповідачка взяті на себе обовязки за цим договором забезпечення своєчасного погашення кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісії порушив. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б\\н від 04.08.2012 року, заборгованість [PERSON] перед ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», станом на 31.12.2016 року становить 19577,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1600 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 13718,70 грн., заборгованість за пенею та комісією 2850,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 1408,44 грн. (а.с.3-4). [PERSON] до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача за договором б/н від 04.08.2012 року заборгованість за кредитом 1600,00 грн., заборгованість за відсотками 13718,70 грн. Стосовно визначення розміру штрафів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. [PERSON] до п. 2.1.1.7.6 Умов, у разі порушення клієнтом більш ніж на 30 днів термінів платежів за будь-яким з передбачених договором грошових зобовязань, клієнт має сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. 00 коп. + 5% від суми позову. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: заборгованість за кредитом 1600,00 грн., заборгованість за відсотками 13718,70 грн., штраф (фіксована частина) 250, 00 грн. та 765,94 грн - штраф (процентна складова), виходячи з наступного розрахунку: (1600,00 грн., - заборгованість за кредитом + 13718,70 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом) = 15318,70 х 5% = 765,94 грн) За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог у розмірі 16334, 64 грн. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1335,00 грн. (16334,64 х 1600/19577,14). На підставі наведеного,

Outcome: partial