Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 25.05.2009 року уклало з відповідачем договір № б/н, відповідно до якого ПАТ КБ Приватбанк видав [PERSON] кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, узгодивши Умови та правила надання банківських послуг. Однак, відповідач належним чином не виконував зобовязання відповідно до умов договору, чим утворив заборгованість станом на 30.04.2017 року в розмірі 42042 грн. 98 коп., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.05.2009 року у розмірі 42042 грн. 98 коп. Представник позивача, [PERSON] який діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, зазначивши, що позивач взагалі не підтвердив факт укладання кредитного договору, а є лише заява, яка не містить, зокрема, умов про проценти. Доказів, які б підтверджували факт укладання кредитного договору та видачі кредиту у розмірі 8000,00 грн. в позовній заяві не зазначено і до позову не додано. Умови і правила надання банківських послуг не підписані відповідачем. Двічі позивачем в односторонньому порядку змінювалась відсоткова ставка, але це заборонено законодавством. Позивач стягує і пеню і комісію в розмірі 3100,00 грн., проте це різні поняття. Позивач одночасно просить стягнути і пеню і штраф, що є подвійною відповідальністю і суперечить Конституції України. Із розрахунку не можливо встановити на яку суму нараховуються проценти. Нарахування процентів розпочато з 25.05.2009 року із застосуванням 30% річних, з 01.09.2014 року із застосуванням 34,8% річних, а з 01.04.2015 року із застосуванням 43,2% річних. Сума процентів нарахували в 8 разів більше ніж по умовах договору. Зазначила, що визнає обставини отримання картки та зняття коштів з неї, однак не знає в яких сумах, та не визнає наданий позивачем розрахунок. Просила в позові відмовити повністю. Суд вивчивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Копія заяви № б/н від 25.05.2009 року вказує, що [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ Приватбанк із даною заявою та виявив бажання оформити на своє імя кредитний договір про надання йому кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна», базова процентна ставка 2,5 % в місяць на залишок заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Кредитну картку № 5574212907492287 та ПІН [PERSON] отримав 25.05.2009 року, що засвідчив своїм особистим підписом. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначає умови користування наданими кредитними коштами, зокрема, передбачає щомісячні платежі в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, а також передбачає сплату пені, штрафу та комісії. (а.с. 6,7). Умови та правила надання банківських послуг визначають умови, на яких Приватбанк пропонує клієнтам платіжні картки та інші послуги, зазначені в заяві та в памятці клієнта. Зокрема, зміст п. 9.3. та п. 9.4 визначають, що картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених в п.п. 9.6., 9.7., в випадку наявності пере використання платіжного ліміту по карті і не погашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії карти можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом. (а.с. 8-13). Суд звертає увагу на те, що хоча в заяві № б/н від 25.05.2009 року і міститься зазначення, що [PERSON] ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг, проте, надані позивачем до суду зазначені вище та дослідженні судом Умови та правила надання банківських послуг не містять жодних зазначень, в тому числі засвідчених особистим підписом [PERSON], про їх ознайомлення, а відтак суд не встановив достатніх правових підстав вважати, що саме із таким текстом Умов та правил надання банківських послуг був ознайомлений відповідач під час укладання відповідного кредитного договору, в силу чого суд не бере до уваги та відхиляє як доказ при вирішенні даних спірних правовідносин копію наданих суду Умов та правил надання банківських послуг. Неможливість належним чином встановити текст Умов та правил надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник [PERSON] під час укладання відповідного кредитного договору із позивачем позбавляє суд можливості встановити в даних спірних правовідносинах умови строку дії платіжної карти, умови її закриття, що безпосередньо впливає на правильність вирішення даних спірних правовідносин. Інших документів та доказів, окрім здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, які би свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та виконання позичальником умов відповідного кредитного договору, зокрема виписки руху коштів по відповідному картковому рахунку або інших первинних бухгалтерських документів суду не надано. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.05.2009 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ Приватбанк станом на 30.04.2017 року становить 42042 грн. 98 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 3855 грн. 23 коп.; заборгованість за процентами в сумі 32609 грн. 51 коп.; нарахована комісія в сумі 3100 грн. 00 коп.; заборгованість по судовим штрафам в сумі 2478 грн. 24 коп.(а. с. 4-5). Однак, з даним розрахунком заборгованості неможливо погодитись, оскільки зазначені в ньому відомості не підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, зокрема випискою руху коштів по відповідному рахунку, що позбавляє суд обєктивної можливості перевірити правильність позиції позивача щодо зазначених в розрахунку розмірів залишку суми кредитних коштів у відповідний період, що беззаперечно впливає на правильність нарахування процентів за користування кредитними коштами, при цьому, суд звертає увагу на те, що при одному і тому ж розміру залишку кредитних коштів, при одному розмірі процентної ставки (чомусь не 30% річних як в умовах договору а 34,8%), протягом однакового періоду користування кредитними коштами в данному розрахунку зазначається різні суми нарахованих процентів, а саме: 31.01.2015 року та 28.02.2015 року за 27 днів із сальдом поточної заборгованості за кредитом в розмірі 3676,55 грн. та процентною ставкою 34,8% - зазначаються різні суми процентів, що суперечить умовам укладеного кредитного договору і вказує на неправильність проведення відповідного розрахунку заборгованості позивачем, при цьому відповідний розрахунок вказує на нарахування відповідачу пені та щтрафів за порушення зобовязань за кредитом, що, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, закріпленої постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, де зазначається, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак, суд не бере до уваги та відхиляє як доказ при вирішенні даних спірних правовідносин наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.05.2009 року. Відповідно до Статуту Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк (а.с. 18). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Зміст ст. 549 ЦК України прописує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вимоги ст. 629 ЦК України прописують, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Норма ст. 60 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміст ч. 2 ст. 59 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed