Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 26630,10 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10.04.2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти. Однак, відповідач належним чином свої зобов'язання за договором не виконує і станом на 28.02.2014 року в нього утворилась заборгованість в сумі 26630,10 грн., з яких 12652,85 грн. - заборгованість за кредитом, 9560,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2910,19 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1049,90 грн. - штраф (процентна частина). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого. Зазначив, що відповідач був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, активно користувався кредитною карткою, зокрема, періодично знімав з неї кредитні кошти та проводив часткові проплати для погашення наявної заборгованості. Таким чином вважає, що позовні вимоги є підставними, строк позовної давності не пропущено, а тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що з Умовами і правилами надання банківських послуг він ознайомлений не був. При цьому, просить застосувати до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» позовну давність, оскільки кредитна картка видавалась йому на три роки і строк її дії закінчився ще в квітні 2011 року, позовна заява подана в квітні 2014 року, таким чином позивачем пропущено встановлений законом трьохрічний строк позовної давності. Вважає, що позивачем також пропущений спеціальний строк позовної давності в один рік, який встановлений законодавством щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З наведених підстав просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 10.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-14). Сторони в судовому засіданні підтвердили, що кредитна картка була надана позичальнику строком на три роки, що і складає строк дії кредитного договору. З огляду на вимоги ч.1 ст.60 ЦПК України, дана обставина визнана сторонами і доказуванню не підлягає. Кредитний договір складається із Заяви позичальника разом з пам'яткою клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, є договором приєднання, укладеним в порядку, встановленому ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно п.3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-7), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 28.02.2014 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 26630,10 грн., з яких 12652,85 грн. - заборгованість за кредитом, 9560,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2910,19 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1049,90 грн. - штраф (процентна частина). Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що він не був ознайомлений з Умовами і правилами кредитування, оскільки, як вбачається із Заяви від 10.04.2008 року відповідач [PERSON] ствердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом підтвердив факт про надану йому повної інформації про умови кредитування в банку (а.с. 8). Відповідно до наявного у матеріалах справи заперечення відповідача від 22.10.2014 року, а також наданих у судовому засіданні пояснень [PERSON], відповідач просить застосувати до вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом трирічний строк позовної давності, а також річний строк позовної давності щодо стягнення штрафу. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та нормативно - правові акти, які стосуються початку та перебігу строку позовної давності прийшов до висновку, що твердження відповідача про сплив строку позовної давності є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону. У відповідності до ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору» так і «строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Судом з'ясовано, що строк дії кредитної картки був визначений квітнем 2011 року. Згідно п.5.4 Умов та правил надання банківських послуг сума кредиту повинна бути погашена у повному об'ємі не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній карті, тобто в даному випадку 30.04.2011 року. Таким чином сторонами було визначено та погоджено строк (термін) виконання зобов'язання. З урахуванням вищезазначеного, перебіг строку позовної давності розпочався 01.05.2011 року, оскільки заборгованість по кредиту у встановлений строк відповідачем не була погашена, та повинен був закінчитись 02.05.2014 року. Однак, згідно ст.264 ЦПК України, а також правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу та іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново( ст.1, 3 ст.264 ЦК України). В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON], отримавши 10.04.2008 року кредитну карту з встановленим кредитним лімітом, активно нею користувався, знімав з неї кошти, періодично здійснював часткове погашення заборгованості по кредиту, в тому числі після 01.05.2011 року, що підтверджуються розрахунком заборгованості та довідкою про надходження коштів на картковий рахунок за договором б/н від 10.04.2008 року за період 09.03.2011 року по 30.09.2014 року (довідка в матеріалах справи). Таким чином, на підставі вищенаведеного суд приходить до переконливого висновку, що здійснюючи проплати, відповідач [PERSON] тим самим визнавав наявну у нього заборгованість та відповідно даними проплатами частково погашав існуючий борг, а тому перебіг позовної давності переривався в силу ч.1 ст.264 ЦК України. При підтвердженні факту переривання строк позовної давності не вважається пропущеним та не потребує поновлення. Що стосується вимоги відповідача застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу у сумі 1506,20 грн., оскільки спеціальний строк позовної давності в один рік закінчився, то суд приходить до переконання, що такі також не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Згідно ч.2 ст.258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком у один рік. Згідно вищевказаної правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року вбачається що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно п. 8.6. Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь - якому із грошових зобов'язань передбачених даним договором більше ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Таке ж положення міститься в підписаній відповідачем Заяві від 10.04.2008 року, яка є частиною договору, укладеного між сторонами. Між тим, нарахування штрафу передбачено договором у випадку звернення банку до суду і процентна складова штрафу нараховується від суми позову. Отже, враховуючи те, що згідно розрахунку відповідач не здійснював внесення платежів для погашення заборгованості більше ніж на 120 днів в межах річного строку позовної давності, вимоги про стягнення неустойки заявлені у межах строку позовної давності за основною вимогою, тому строк позовної давності щодо стягнення штрафу позивачем не пропущено. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за договором б/н від 10.04.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов договору, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за договором б/н від 10.04.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача 266,30 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.20, 21).

Outcome: approved