Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 12198,92 гривень за кредитним договором № б/н від 18.09.2012 року, яка складається з наступного: 3997,18 гривень - заборгованість за кредитом; 1732,45 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4743,79 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 1725,50 гривень - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 18.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6079, 97 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов'язання за Договором та Угодою ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв'язку із чим станом на 05.04.2017 року [PERSON] має заборгованість перед Банком в розмірі 12198,92 гривень. В судові засідання представник позивача не з'явився та разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підтримує в повному обсязі та всі необхідні докази є в матеріалах справи. Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 30.08.2017 року, не з'явились, від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В раніше поданих письмових запереченнях та в своїх поясненнях представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності належними доказами. Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. В своїй позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 6079,97 грн. відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 18.09.2012 року. В преамбулі наданої позивачем Генеральної угоди зазначено, що вона укладається з метою створення сприятливих умов для виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором №SAMDN4000001609050 від 14.09.2007 року. Таким чином суд приходить до висновку про те, що надана позивачем Генеральна угода є похідним правочином від іншого правочину - Кредитного договору та була укладена з метою врегулювання взаємовідносин між Банком та Позичальником саме за вказаним кредитним договором. Ні до позовної заяви, ні в ході розгляду цієї справи позивачем не надано Кредитний договір №SAMDN4000001609050 від 14.09.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], на який міститься посилання в Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 18.09.2012 року. Ненадання суду вказаного правочину унеможливлює встановлення та дослідження його істотних умов, а саме суми кредиту, термін на який видається кредит, умови та строки його повернення, відсоткова ставка за користування кредитом. Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В даному випадку позивачем не було доведено належними доказами факт наявності між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договірних відносин з приводу отримання Відповідачем від Банку кредитних коштів. Крім того, позивач не надав суду жодного належного доказу отримання [PERSON] від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів та їх розмір. Щодо посилання позивача на Заяву від 27.09.2007 року, заповнену та підписану від імені [PERSON], суд виходив з того, що вказана Заява не може вважатися договором, в розумінні ст.626 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, на яку посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтями 509, 525, 526, 527, 530,ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050 ЦК України, на які посилається позивач, встановлено, що зобов'язання мають виконуватися сторонами згідно з умовами договору, передбачено і наслідки невиконання зобов'язань. Так, статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК, зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому прядку. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов'язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права договір вважається укладеним в належній формі лише якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638). Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст.203 ЦК України для кожного правочину. В наданій позивачем Заяві не має жодної умови, яка притаманна договору. Будь-яких умов, в тому числі істотних, які є притаманні договору, в цій Заяві не вказано. А тому, суд приходить до висновку про те, що відсутність укладеного між сторонами кредитного договору та відсутність будь-яких двосторонніх, обопільно підписаних сторонами правочинів, не надає ПАТ КБ «Приватбанк» права на нарахування та стягнення з відповідача будь-яких грошових коштів, штрафних санкцій, розмір яких не було погоджено сторонами. Крім того, представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що всі докази знаходяться в матеріалах справи, що в свою чергу дає підстави для висновку про те, що до позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду всі наявні у нього докази обґрунтованості позовних вимог та будь-яких інших доказів позивач не має наміру надавати суду. Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне: В п. 2.1. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 18.09.2012 року, зазначено, що кредит надається строком на 12 місяців з 18.09.2012 року по 30.09.2013 року та вказано, що датою остаточного погашення заборгованості є 30.09.2013 року. Згідно з умовами Генеральної угоди позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. В даному випадку строк дії Генеральної угоди припинився 30.09.2013 року, та останній платіж за угодою мав відбутись 30.09.2013 року. З позовом до суду ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось в 27.04.2017 року, тобто через три роки і сім місяців після спливу строку, на який надавався кредит та сплати всіх платежів за ним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» дійсно було пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, але разом з цим, на переконання суду, позовна заява не підлягає задоволенню не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про який було заявлено відповідачем, а з підстав недоведеності позовних вимог належним та допустимими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed