Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який уточнювався в процесі розгляду справи. За уточненим позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору б/н від 20.04.2006 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10338 грн. 84 коп., що складається з заборгованості по відсоткам за договором б/н від 20.04.2006 р., нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.12.2011 р. по 23.12.2014 р. у розмірі 10338,84 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнену позову заяву, просила її задовольнити, заперечувала проти застосування строку позовної давності з підстав, викладених в письмових запереченнях. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, представник позивача в процесі розгляду справи надавала письмові заперечення проти позову, в яким просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦКУкраїни). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). За положеннями ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від24 вересня 2014 року,№ 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.04.2006 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що відповідач надає згоду, що заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9). Відповідачу видана картка, строк дії якої закінчується - 04/08 року (а.с. 9 зв). Отже, строк дії платіжної картки до 30 квітня 2008 року. Належних та допустимих доказів, що після закінчення дії цієї картки Банком відповідачу була передана нова картка з новим строком дії, позивачем надано не було. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року). Але, як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії договору ПАТ КБ «ПриватБанк» не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а відповідач своїх зобовязань за договором від 20 квітня 2006 року не виконав. Доказів протилежного, суду в процесі розгляду справи не надано. При вирішенні спору в суді представник відповідадача та відповідач не заперечували наявність кредитної заборгованості, однак посилались на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду та просили його застосувати, про що вказали в письмових запереченнях проти позову. Також встановлено, що умовами договору № б/н від 20.04.2006 року, укладеного між сторонами, не передбачено (відповідно до ст. 259 ЦК України) спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за цим договором. Отже, строк дії картки закінчився 30 квітня 2008 року, а з вказаним позовом позивач звернувся лише у грудні 2014 року. Представник позивача посилався на Ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.06.2015 року, в якій Суд посилається на постанови Верховного Суду України від 19.03.2014 р. № 6-14цс14, та від 12.11.2014 р. № 6-167цс14. Посилання представника позивача на правову позицію, висловлену у Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.03.2014 р. по справі № 6-14цс14 та від 12.11.2014 р. по справі № 6-167цс14, суд вважає неприйнятними для спірних правовідносин, що розглядаються, оскільки вказана Ухвала була прийнята за результатами розгляду цивільної справи по якій заборгованість за кредитним договором вже стягувалась за рішенням суду, а по даній справі, з наданих позивачем доказів, вбвчається, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, вперше. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом (трирічний строк позовної давності), причини пропуску строку позовної давності позивач не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив їх поновити, а відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: dismissed