Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач 02.02.2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільна дитина повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити, не заперечила щодо заочного винесення рішення. Відповідач в судове засідання не прибув. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи він був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою, про причини неявки до суду відповідач не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Донька проживає спільно з позивачкою окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сімї від 27.01.2016 року. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою молодою особою 36 років; постійного регулярного доходу не має; інших дітей чи непрацездатних батьків не має; не приймає участі в вихованні неповнолітньої дитини та не створює необхідні умови для її розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на її утримання. Неможливість працевлаштування відповідача не підтверджує неспроможність останнього надавати утримання своїй доньці. Разом з тим, обовязок по її утриманню не може бути покладений виключно на матір, оскільки вона працює в Новоград-Волинському міськрайонному ТМО і отримує заробітну плату в сумі 1\~714 грн. На думку суду, позовні вимоги дещо безпідставно завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» 1\~455 грн.); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за серпень 2015 року вона становила 3217 грн.); відсутність у позивачки інших джерел фінансування, окрім заробітної плати, наближеної до її мінімального розміру, та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачкою не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне та достойне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial