Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» у січні 2016 року звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме просило стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредиту №028/25-539 від 14.12.2007 року в сумі 6 500 194,32 грн., для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за вказаним кредитним договором в сумі 6 500 194,32 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,90 кв. м, в тому числі жилою площею - 49,40 кв. м, що є власністю іпотекодавця [PERSON], встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.12.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №028/25-539, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 140 250 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит до 13.12.2032 року і сплатити проценти за користування в сумі 11,75%-річних. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №028/25-539, 14.12.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №028/15-708, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,90 кв. м, в тому числі жилою площею - 49,40 кв. м, що є власністю іпотекодавця [PERSON] Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 140 250 дол. США. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 20.11.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 272 668,93 дол. США, що еквівалентно 6 500 194,32 грн., тому позивач просить стягнути з [PERSON] вказану суму. Крім того, відповідно до умов договору іпотеки та вимог Закону України «Про іпотеку» позивач має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], і яку вона передала позивачу для забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки кредит надавався на придбання квартири [ADDRESS], однак зазначена квартира була придбана [PERSON], крім того, відповідач не погоджується з розміром розрахованої заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, оскільки договір іпотеки нею порушено не було, крім того позивачем було отримано виконавчий напис нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, тому в даному випадку відсутній предмет спору. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 14.12.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №028/25-539, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 140 250 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит до 13.12.2032 року і сплатити проценти за користування в сумі 11,75%-річних (а.с.18-23). Кредитні кошти надавалися на придбання трикімнатної квартири [ADDRESS]. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №028/25-539, 14.12.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №028/15-708, відповідно до якого остання передала банку в іпотеку майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,90 кв. м, в тому числі жилою площею - 49,40 кв. м, що є власністю іпотекодавця [PERSON] (а.с.34-36). 10.05.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на [ADDRESS], загальною площею 80,90 кв. м, в тому числі жилою площею - 49,40 кв. м, що є власністю іпотекодавця [PERSON], у зв`язку з заборгованістю по кредитному договору №028/25-538 від 14.12.2007 року в сумі 196 503,10 дол. США, що еквівалентно 1 561 000,97 грн., за період з 18.03.2010 року по 18.03.2011 року (а.с.48). На підставі даного виконавчого напису старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції 21.10.2011 року відкрито виконавче провадження (а.с.49), однак 16.06.2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.53). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 20.11.2015 року становить 272 668,93 дол. США, що еквівалентно 6 500 194,32 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 144 451,26 дол. США, що еквівалентно 3 443 594,68 грн., сума заборгованості за відсотками - 128 217,67 дол. США, що еквівалентно 3 056 599,65 грн. Оскільки відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 140250 дол. США, тобто позивач з свого боку виконав умови договору, а сам відповідач у свою чергу неналежним чином виконував свої зобов'язання по вказаному договору, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за вказаним договором. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо)належить виключно позивачеві. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Враховуючи те, що [PERSON] порушив зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, а тому на підставі вищезазначеного та Закону України «Про іпотеку», суд вважає цілком законними та правомірними вимоги позивача щодо звернення стягнення на предметі іпотеки. Однак, разом з цим, враховуючи, що 07.06.2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку, суд вважає на підставі ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання звернення стягнення на предмет іпотеки на вказане нерухоме майно на строк дії вищевказаного Закону. Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки позов задоволено, тому з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 97 502,91 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved