Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач 10 грудня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 16 квітня 2008 року відповідач взяв у борг у відповідача грошові кошти в розмірі 23\~000 грн., які зобовязався повернути в строк до 30 квітня 2008 року. 12 грудня 2008 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. На сьогодні виконавчий лист перебуває на виконанні, однак відповідач не виконує зобовязання. Позивач просила стягнути суму відсотків за користування коштами в розмірі 17\~857,79 грн.; індекс інфляції за період прострочення відповідачем повернення позики в розмірі 35\~397,10 грн.; 3 відсотка річних в розмірі 4794,08 грн., та судовий збір. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справу сповіщалася належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з позовної заяви рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2008 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права , якщо грошове зобов»язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов»язує припинення зобов»язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов»язань боржника та не виключає його відповідальності в наступному. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання. Разом з тим, позивачем не представлено жодного доказу стосовно примусового виконання рішення суду, доказів, що виконавчий лист щодо стягнення даної суми перебуває на виконанні у відділі ДВС, не надані матеріали виконавчого провадження, позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів. Крім того, позивачем не надано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2008 року, в підтвердження заявлених позовних вимог, тому суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованості, для зясування правових наслідків. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуюче вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed