Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В позові зазначено, що 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитна угода № 14.11038. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в сумі 50000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних та кінцевим терміном погашення до 13 березня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором, між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 14.11038/1 від 13 березня 2007 року, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: будівлю терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином, що складає: А 1 будівля терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином (загальна площа терапевтичного відділення 636,5 кв. м; загальна площа офісу, складу магазину 672,40 кв. м), загальною площею 1308,90 кв. м, що знаходиться за адресою: Запорізька область Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3-а. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 14.11038 від 13 березня 2007 року в сумі 50047,46 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 квітня 2014 року складає 569540 гривень 15 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки будівлю терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином, що складає: А 1 будівля терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином (загальна площа терапевтичного відділення 636,5 кв. м; загальна площа офісу, складу магазину 672,40 кв. м), загальною площею 1308,90 кв. м, що знаходиться за адресою: Запорізька область Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3-а, та належить на праві власності відповідачу шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною продажу предмету іпотеки на підставі проведеної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654 гривні 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як встановлено в судовому засіданні, 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитна угода № 14.11038. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в сумі 50000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних та кінцевим терміном погашення до 13 березня 2012 року. 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір про видачу траншу № 14.11038-1. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 50000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних, на термін і на умовах, передбачених у цьому договорі і кредитній угоді. Терміни повернення траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору). Згідно додатку № 1 до договору про видачу траншу № 14.11038-1 від 13 березня 2007 року, передбачений щомісячний графік погашення кредиту, відсотків і винагороди. При укладенні договорів відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути кредит до 13 березня 2012 року та сплачувати відсотки за користування кредитом. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. У відповідності з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 12 червня 2009 року, в установчих документах ЗАТ КБ «ПриватБанк» відбулись зміни, пов'язані із зміною найменування юридичної особи. Найменування банку змінилось на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 від 17 липня 2009 року. Відповідно до абзацу 3 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Враховуючи те, що зміна найменування не тягне за собою припинення юридичної особи ЗАТ КБ «ПриватБанк», підстав для заміни кредитора за договором не має. Таким чином, кредитором за договором є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». На виконання кредитної угоди позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідача в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач не виконувала належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 25 квітня 2014 року має заборгованість 50047,46 доларів США, що складаються з наступного: сума в розмірі 19256,78 доларів США заборгованість за кредитом; сума в розмірі 17188,84 доларів США заборгованість за відсотками; сума в розмірі 11197,71 доларів США заборгованість з пені; сума в розмірі 21,97 доларів США штраф (фіксована частина); сума в розмірі 2382,17 доларів США штраф (процентна складова). Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Крім того, 13 березня 2007 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки № 14.11038/1 між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку належне їм нерухоме майно, а саме: будівлю терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином, що складає: А 1 будівля терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином (загальна площа терапевтичного відділення 636,5 кв. м; загальна площа офісу, складу магазину 672,40 кв. м), загальною площею 1308,90 кв. м, що знаходиться за адресою: Запорізька область Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3-а. Іпотекодержателем за цим договором є позивач. За умовами п. 18.8 договору іпотеки, з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником/іпотекодавцем якого-небудь із зобов'язання, передбаченого кредитною угодою, воно не буде виконано; у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитною угодою, а в разі не виконання звернути стягнення на предмет іпотеки; звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від термінів виконання будь-якого із зобов'язань за кредитною угодою або договорів про видачу траншу у випадках: порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами кредитної угоди або договорів про видачу траншу; порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором; виявлення іпотеко держателем погіршення стану предмету іпотеки та (або) нецільового використання предмету іпотеки або зменшення вартості предмету іпотеки понад норми нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитній угоді, або договорів про видачу траншу, або в цьому договорі; смерті іпотекодавця; порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця. Згідно вимоги про усунення порушень від 14 березня 2014 року, направленої позивачем на адресу відповідача, останню проінформовано про наявність простроченої заборгованості перед банком, а також вимагається здійснити повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту. Зазначена вимога була отримана відповідачем 09 квітня 2014 року. Однак, відповідач не відреагувала на зазначену вище вимогу і не погасила заборгованість по кредиту в повному обсязі, що свідчить про її ухилення від погашення кредиту та виконання взятих на себе згідно кредитного договору і договору іпотеки зобов'язань. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушила умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, а її зобов'язання було забезпечено договором іпотеки, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору та договору іпотеки, суд вважає можливим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій ним позовній заяві зазначає суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 50047,46 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 квітня 2014 року складає 569540 гривень 15 копійок, суд приходить до висновку про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 50047,46 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 квітня 2014 року складає 569540 гривень 15 копійок. На підставі вищевикладеного, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, звернення в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 14.11038 від 13 березня 2007 року в сумі 50047,46 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 квітня 2014 року складає 569540 гривень 15 копійок, стягнення на предмет іпотеки будівлю терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином, що складає: А 1 будівля терапевтичного відділення з вбудованими офісом, складом та магазином (загальна площа терапевтичного відділення 636,5 кв. м; загальна площа офісу, складу магазину 672,40 кв. м), загальною площею 1308,90 кв. м, що знаходиться за адресою: Запорізька область Михайлівський район, смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3-а, та належить на праві власності відповідачу шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною продажу предмету іпотеки на підставі проведеної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 3654 гривні 00 копійок.

Outcome: approved