Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач 04.11.2016 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання її, а також її сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] З позовної заяви вбачається, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] За вказаною адресою зареєстровані також дружина позивача - [PERSON], син позивача - [PERSON], дружина сина [PERSON] та онук [PERSON]. Однак на протязі останнього року, а саме з травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] не проживають за вказаною адресою. Вони виїхали та проживають за іншою адресою. Крім того, між відповідачем та [PERSON] шлюб був розірваний. Отже, [PERSON] не має намір продовжувати сімейні стосунки та надалі спільно проживати з відповідачем та його родиною. [PERSON] неодноразово намагався вирішити це питання з відповідачем в позасудовому порядку, однак вона ніяк не реагувала на його прохання самостійно зняти себе та сина з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про те, що позовні вимоги вона визнає та просить розглянути справу за її відсутності. Представник Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої просить провести засідання без його участі. На підставі вищезазначених письмових заяв суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно копії домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 04.11.2016 року, наданої Виконавчим комітетом Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім'ї входять: батько - [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO]. З акту депутата Кілійської міської ради Кучеренко Олександра Олександровича від 05.10.2016 року вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], разом з яким проживає його дружина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] та неповнолітній [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, [ADDRESS], тому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є співвласником зазначеного будинку, проте там зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сім'ї власника житлового будинку чи квартири. У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство Отже, серед членів сім'ї наймача законодавець в житлових правовідносинах виділяє дві категорії: 1. безспірні члени сім'ї (дружина, чоловік, діти, батьки) та 2. особи, які проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом достовірно встановлено, що відповідач не є а ні співвласником зазначеного житлового будинку, а ні членом сім'ї власника, згідно визначеного ч.2 ст. 64 ЖК України переліку, його також не можна віднести до інших членів сім'ї, оскільки вона вже тривалий час не проживає з власниками, спільного господарства з ними не веде. Крім того неповнолітній [PERSON] також не проживає за вказаною адресою тривалий час, адже його місце проживання визначається місцем проживання матеі [PERSON]. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вже тривалий час не проживають в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, [ADDRESS], який належить позивачу на праві приватної власності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані письмові докази, а також враховуючи, що відповідач визнала позов, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], втратили право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зняття відповідача з ії сином з реєстрації є необґрунтованими, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання покладено законодавством на відповідні державні органи та його підставою є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial