Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач 11.10.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем 30.09.2013 р. укладений кредитний договір №500417566, на підставі якого позичальникові надано кредит в сумі 17172,58 грн. з процентною ставкою 14.99 %річних, строк повернення кредиту 01.10.2015р. 30.09.2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Дата [PERSON]» право вимоги за договором №500417566, укладеним з [PERSON] Відповідач порушив умови кредитного договору, погашення належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів у встановленому договорами розмірів та строків не здійснює, в результаті чого станом на 23.09.2016р. виникла заборгованість, а саме: за кредитом 15295,18грн., за відсотками 3448,72грн., по комісії 6529,77 грн., а також штраф 200,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути суму сплаченого судового збору. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не відомі. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у своїй заяві не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що 30.09.2013р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №500417566, на підставі якого банком наданий позичальникові кредит в сумі 17172,58 грн., процентна ставка за користування кредитом 14,99% річних, дата остаточного повернення кредиту 01.10.2015р. (а.с. 5-7). Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого має заборгованість по кредиту, яка станом на 23.09.2016р. складається: за кредитом 15295,18грн.; по відсотках 3448,72грн.; по комісії 6529,77грн.; по штрафам 3600,00грн., заборгованість по штрафам за останній календарний рік 200,00грн. (а.с. 12). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 09.09.2015 року на адресу відповідача позивачем направлено вимогу про досудове врегулювання спору, яка залишення без задоволення з боку відповідача (а.с. 13, 14). Відповідачу надавалася можливість спростувати доводи позивача щодо розміру заборгованості перед банком, проте заперечень відповідач не надіслав, а тому суд приходить до висновку, що відповідач погоджується із розміром заборгованості. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, виходячи з викладеного між сторонами склалися договірні правовідносини, обов'язок по сплаті кредиту залишається не виконаний до цього часу, вимоги позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідач не здійснив, тому позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу від 30.09.2014 року, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило позивачу право вимоги за договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 15-19). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оцінивши в сукупності встановлені обставини, відповідні їм норми закону, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved