Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач 04 березня 2016 року звернулась до Суворовського районного суду м.Херсона з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування зазначила, що з 20 вересня 2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні. Від спільного життя мають дітей: доньок [PERSON], яка народилась 25.03.2005 року, [PERSON], яка народилась 21.04.2011 року, які проживають з нею, знаходяться на її вихованні та утриманні. Відповідач в добровільному порядку не приймає постійної участі у вихованні дітей, не дбає про їх матеріальне утримання. Спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній. Сім'я фактично розпалась з липня 2015 року через втрату почуття любові, та взаємної поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться, кожен живе своїм окремим життям, наміру на подальше збереження сімї не мають, оскільки неодноразово здійснювали попити приймали засоби примирення та збереження сімї, але без позитивних результатів. Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, оскільки відповідач у добровільному порядку надавати таку допомогу регулярно відмовляється. Указом Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовано Дніпровський районний суд міста Херсона, Комсомольський районний суд міста Херсона, Суворовський районний суд міста Херсона та утворено Херсонський міський суд Херсонської області, який розпочав роботу з 04 квітня 2016 року. 16 травня 2016 року відповідно до ст. 11-1 ЦПК України за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, передана в провадження судді Ус О.В. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2003 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис 360 (арк. справи 10). Судом встановлено, що сімейні стосунки між подружжям припинені з липня 2015 року. З вказаного часу подружжя живуть окремо, ведуть окреме господарство, не мають наміру на подальше збереження сімї. Майновий спір на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвища: позивачу залишити „Крупнова, відповідачу залишити „Крупнов. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження (арк. справи 11-12). У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за ч.2 вищезазначеної статті за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Подання позивачем позову свідчить про відсутність домовленості між батьками щодо утримання дитині та наявність спору з цього питання. Згідно ст. 181 ч.3 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в долі від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач має не регулярний чи немінливий дохід, доказів про те, що відповідач отримує частину доходів в натурі суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду обставин, що мають істотне значення для визначення до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі, а тому суд вважає необхідним визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини. За приписами ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька дитини, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначає суд. Стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти за можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Чинним Сімейним Кодексом України встановлена загальноєвропейська традиція, за якою у кожному конкретному випадку розмір аліментів (частку) визначає саме суд. Суд, вважає можливим присудити до стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 04 березня 2016 р. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved