Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Подано позов [PERSON], [PERSON], в якому останні з урахуванням уточнень просять для відновлення становища, яке існувало до його порушення у невиконанні П`ятигорської Дар`ї Олександрівни, [PERSON] обов`язків щодо укладання договору купівлі-продажу домоволодіння № 36 по вул. Технікумівській в м. Новомосковську Дніпропетровської області стягнути грошову суму у розмірі 100 доларів США, що по курсу НБУ становить 2200 грн.; стягнути з П`ятигорської Дар`ї Олександрівни, [PERSON] на користь позивачів витрати на придбання будівельних матеріалів та купівлю інших товарів на ремонт будинку № 36 по вул. Технікумівській в м. Новомосковську Дніпропетровської області в сумі 8913,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позов обґрунтовано тим, що в червні 2007 року сторони домовились про купівлю 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Технікумівська, 36, м. Новомосковськ Дніпропетровської області за ціною 13000 доларів США. На підтвердження взятих двохсторонніх зобовязань щодо користуванням зазначеним домоволодінням та подальшим оформленням договору купівлі продажу 26 червня 2007 року позивачами передано відповідача суму авансу в розмірі 100 доларів США, а відповідачі в свою чергу передають позивачам ключі від будинку і відбувається заселення останніх. Відповідачі заселились в будинок 26 червня 2007 року та здійснили його ремонт на суму 8913 грн. 62 коп. Позивачі правомірно використовували будинок відповідачів на протязі більш ніж три місяці та здійснили його ремонт. Просили стягнути з відповідача суму коштів, витрачених ними на ремонт будинку, суму авансу та моральну шкоду, понесену внаслідок того, що на протязі довгого часу вимушені були розшукувати відповідачів для врегулювання цього питання мирним шляхом, вимушені були збирати документи і наймати спеціалістів для отримання юридичної допомоги, що потребувало додаткових фізичним і психічних зусиль. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав вимоги позову. Вказав, що між сторонами виникли відносини, пов`язані із купівлею-продажем домоволодіння. Сторони досягли згоди щодо ціни житлового будинку, позивачі передали відповідачу-2 грошові кошти в сумі 100 доларів США в якості авансу за будинок, а відповідач-2 дозволила заселитися в будинок, здійснити його ремонт та проживати в ньому з метою подальшого належного укладання договору купівлі-продажу. Водночас, після того, як позивач здійснила ремонт будинку, відповідачі відмовилися від продажу будинку та почали вимагати збільшення суми його вартості, на що позивачі не погодилися. Позивачі змушені були залишити будинок через відмову відповідачів від виконання договору, внаслідок чого позивачі мають право на відшкодування суми сплаченого авансу та понесених витрат на ремонт будинку та моральної шкоди, завданої відповідачами. Позивач-2 в судовому засіданні підтримала позов, вказала на те, що відповідач-2 дозволила їй робити ремонт в квартирі, крім того, чоловік відповідача-2 не заперечував проти проведення ремонту. Вона витратила на ремонт квартири приблизно 2 тисячі доларів США, замінивши вікна, двері, придбавши цемент та побудувавши пічку, сантехніку Відповідачі в судовому засіданні кожен окремо заперечили проти позову. Вказали на те, що дійсно, сторони досягли угоди щодо купівлі-продажу ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Технікумівська, 36, м.Новомосковськ Дніпропетровської області, що належить [PERSON] за ціною 13000 доларів США. [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 доларів США, в якості авансу за продаж будинку та передала останній ключі від домоволодіння та дозволила позивачам проживання в ньому. Водночас, своєї згоди на ремонт домоволодіння, його переобладнання до укладання угоди купівлі-продажу не давала, позивачі з такою пропозицією до неї чи до іншого відповідача не зверталися. Після того, як позивачі повідомили про відсутність грошових коштів на придбання будинку та відповідачі відмовились від пропозиції позивачів продати будинок з розстроченням платежу, стали вимагати від позивачів звільнити будинок, що останні і зробили. Без огляду на те, що станом на момент укладання угоди відповідачу-2 було 14 років, сторони до органів опіки та піклування щодо укладання угоди в інтересах неповнолітньої не зверталися. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що приблизно в 2006-2007 роках на замовлення [PERSON] виконував ремонтні роботи в будинку, розташованому за адресою: вул. Технікумівська, 36, м.Новомосковськ Дніпропетровської області. Про наявність дозволу власника на ремонт будинку не обізнаний. До обсягу ремонтних робіт входило заміна проводки. Також був присутній під час заміни вікон в будинку. Свідок [PERSON] показала, що в 2006-2007 роках була присутньою під час передачі грошових коштів в розмірі 100 доларів США [PERSON] від [PERSON], яка пояснила, що діє від імені [PERSON] Щоб відповідач-2 надавала свою згоду на продаж будинку не чула. Свідок [PERSON] показала, що в літку 2007 року на прохання своєї матері [PERSON] передала грошові кошти в розмірі 100 доларів США [PERSON], як авансовий платіж за продаж будинку, розташованого за адресою: вул. Технікумівська, 36, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, про що остання склала розписку. Під час передачі грошей [PERSON] дозволила проживати в будинку та надала згоду на виконання будівельних робіт в будинку. Після того, допомагала [PERSON] робити ремонт в будинку. Свідок [PERSON] показала, що в літку 2007 року на прохання своєї матері [PERSON], разом із [PERSON] була присутньою під час передачі грошових коштів в розмірі 100 доларів США [PERSON] Під час передачі грошей [PERSON] дозволила проживати в будинку та надала згоду на виконання будівельних робіт в будинку. Після того, допомагала [PERSON] робити ремонт в будинку. до будинку під час виконання будівельних робіт приїздив чоловік [PERSON], який не заперечив проти ремонту. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Як встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року, [PERSON] станом на 02 березня 2012 року була власником 1/2 частини домоволодіння по вул. Технікумовській, 36 в м. Новомосковську Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 2006 року після смерті батька [PERSON], який помер 12 серпня 2005 року. Мати позивача [PERSON] - [PERSON] виявила бажання купити будинок для своєї онуки - [PERSON] в м. Новомосковську. Для купівлі передала гроші [PERSON] В червні 2007 року [PERSON] домовилася з [PERSON] купити 1/2 частину будинку по вул. Технікумовській, 36 в м. Новомосковську Дніпропетровської області за ціною 13 тисяч доларів США. Відповідно до розписки від 26 червня 2007 року /а.с.10/, [PERSON] передала [PERSON] аванс в сумі 100 доларів США. Однак в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала 100 доларів США не від [PERSON], а від її доньки - [PERSON], які належали [PERSON] В серпні-вересні 2007 року [PERSON] закупила будівельні матеріали: цемент, пісок, алебастр, замовила металопластикові вікна, двері, замінила весь електропровід в будинку, вивезла сміття з подвіря. На ремонт будинку були витрачені кошти в сумі 8913 гривень 62 копійки. Судом встановлено, що кошти на ремонт будинку надала матір позивачки [PERSON] Дозвіл на проведення ремонту в будинку до укладення угоди купівлі-продажу, [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], 1992 року не давала. У звязку з тим, що відповідач збільшила вартість будинку до 20 тисяч доларів США, позивачка відмовилася від його купівлі та просила повернути витрачені кошти: 100 доларів США та кошти витрачені на ремонт будинку. Судом встановлено, що фактично виникли правовідносини між [PERSON] та [PERSON], які витікають з договору купівлі-продажу частини будинку. Розглядаючи вимоги позивачів про стягнення з відповідачів грошових коштів в сумі 100 доларів США, що по курсу НБУ становить 2200 грн., суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 203 ЦК України, ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно вимог ч.4 ст.203 ЦПК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, ч.1 - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ч.2 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, нежитлового приміщення (нерухоме майно), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі продажу між сторонами не був нотаріально посвідчений, письмово не укладався та фактично підтвердженням договору є складена відповідачем-2 розписка про отримання авансового платежу, договір, укладений між сторонами власником майна, в інтересах якого в якості законного представника діяла [PERSON], та [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON], він вважається нікчемним. Згідно до ст. 216 ЦК України, ч.1 - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; ч.4 - правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; ч.5 - вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки укладена між сторонами розписка, виходячи з її змісту підтверджує факт передачі позивачами відповідачу грошових коштів в рахунок наступного укладання договору купівлі-продажу житлового приміщення та передаючи грошові кошти [PERSON] діяла фактично за дорученням [PERSON], договору купівлі-продажу будинку, або договору завдатку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону між сторонами укладено не було, то сплачена позивачами в рахунок вартості будинку сума в розмірі 100,00 доларів США є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона і передавалася. Оскільки сам договір про зобовязання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу та отримання коштів у якості авансу є нікчемним, то сторони підлягають поверненню в попередній стан, а тому сплачені кошти в розмірі 100,00 доларів США підлягають стягненню з відповідача-2, як законного представника відповідача-1 в еквіваленті в національній валюті. Щодо вимог про стягнення з відповідачів на користь позивачів грошових коштів в сумі 8913,62 грн., витрачених позивачем-1 на ремонт житлового приміщення, належного відповідачу-1. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Водночас, доказів укладеного між сторонами договору найму житлового приміщення суду не надано, як не надано суду і належних та допустимих доказів наявності згоди відповідачів на проведення ремонту в приміщенні, належному відповідачу-1. Крім того, відсутність такої згоди підтверджена і встановленими рішенням суду у справі № 2-4520/11 обставинами. Також не можуть вважатися понесені позивачем витрати і майновою шкодою, завданою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, оскільки доказів на підтвердження наявності неправомірних рішень, дій чи бездіяльності так і зв`язку витрат із бездіяльністю відповідачів суду не надано. Також не є означені витрати, враховуючи положення ч.1 ст.22 ЦК України і збитками, які завдані позивачам у результаті порушення їх цивільного права, оскільки доказів та посилань на те, які саме права позивачів є порушеними, з урахуванням встановлених вище обставин суду не надано. За наведених обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, з урахуванням викладеного, не підлягають задоволенню і вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої діями відповідачів через укладання останніми недійсного правочину. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial