Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач 03.08.2016 року звернулася до суду з позовною заявою та збільшуючи розмір позовних вимог просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO]; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 03.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що з 15.12.1989 року по 26.04.2016 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі вона народила доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] з 2002 року по 2006 рік проживав за адресою [ADDRESS]. В 2006 році він вибув в невідомому напрямку, місце знаходження його невідоме. Відтоді він навмисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки [PERSON], переклавши всі обов'язки з виховання та утримання на позивача. Це знаходить свій вираз у тому, що з 2006 року відповідач байдуже ставиться до своєї дитини, фактично ніяк не цікавиться її долею, не підтримує стосунки з нею, всіляко ухиляється від виконання батьківських обов'язків, та починаючи з 2006 року фактично перервав родинні стосунки з дитиною, ніякої допомоги на утримання дитини не надає. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 32). Відповідач до суду повторно не з'явився, викликався до суду належним чином шляхом публікації оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 29.09.2016 року № 74 (1773) (а.с.39). Отже відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області надав заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.33). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] під час перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON] народилася [PERSON], батьком якої є відповідач (а.с.7,29,30-31). Як вказувала позивач та що знайшло підтвердження в акті комісії від 28.06.2016 року відповідач [PERSON] з 2002 року по 2006 рік проживав за адресою [ADDRESS], а в 2006 році він вибув в невідомому напрямку, місце знаходження його невідоме (а.с.8). Той факт, що батько [PERSON] [PERSON] не приділяє належної уваги доньці знайшов своє підтвердження в поданні органу опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області з якої вбачається, що останній абсолютно усунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню та утримання дитини, її життям не цікавиться, не надає коштів на її утримання, не спілкується з нею (а.с.10). З характеристики [PERSON] виданої Глеюватською ЗОШ І-ІІ ступенів видно, що вихованням дитини займається лише мати [PERSON], батько в школі не з'являється, життям та навчанням дитини не цікавиться (а.с.11). Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно зі ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо всіх своїх дітей або когось із них. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Ч. 1 ст. 151 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 p., записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 p., вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а саме він не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що підтверджується вищезазначеними доказами, то суд вважає за необхідне, в інтересах дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до положень ч. 2,3 ст. ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У зв'язку з цим, враховуючи те, що відповідач є людиною працездатного віку, має можливість утримувати свою малолтіню доньку, яка потребує матеріальної допомоги, доказів протилежного суду не надав, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] на користь матері [PERSON] починаючи стягнення з 03.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved