Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Перший заступник керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в квітні 2016 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.02.2016 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вироком суду встановлено, що останній 16 грудня 2015 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні спальної кімнати квартири [ADDRESS] вчинив сварку із дружиною [PERSON]. В той час, коли остання, будучи обуреною діями свого чоловіка, направилася у коридор даної квартири, для того щоб зателефонувати працівникам поліції, [PERSON] повалив її на підлогу і наніс чотири удари ногою в область голови. В подальшому, [PERSON] затягнув дружину на спальне ліжко, де наніс їй один удар нижньою частиною мобільного телефону марки «Самсунг» в область голови. Внаслідок завданого удару [PERSON] впала на спину. Продовжуючи свої дії, [PERSON] наніс дружині декілька ударів руками в область голови та обличчя, чим завдав фізичного болю і без спричинення фізичних ушкоджень. З приводу отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Червоноградській центральній міській лікарні, вартість її лікування становить 2 235 грн. 28 коп. Оскільки лікувальний заклад фінансується з місцевого бюджету, просить стягнути витрачені на лікування потерпілої від кримінального правопорушення кошти на користь Червоноградської міської ради. В судове засідання прокурор Червоноградської місцевої прокуратури не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Представник Червоноградської міської ради в судове засідання також не зявилася, подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу у її відсутності, при цьому зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.02.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вироком суду встановлено, що останній 16 грудня 2015 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні спальної кімнати квартири [ADDRESS] вчинив сварку із дружиною [PERSON]. В той час, коли остання, будучи обуреною діями свого чоловіка, направилася у коридор даної квартири, для того щоб зателефонувати працівникам поліції, [PERSON] повалив її на підлогу і наніс чотири удари ногою в область голови. В подальшому, [PERSON] затягнув дружину на спальне ліжко, де наніс їй один удар нижньою частиною мобільного телефону марки «Самсунг» в область голови. Внаслідок завданого удару [PERSON] впала на спину. Продовжуючи свої дії, [PERSON] наніс дружині декілька ударів руками в область голови та обличчя, чим завдав фізичного болю і без спричинення фізичних ушкоджень. Відповідно до довідки № 6 від 18.01.2016 року, виданої Червоноградською центральною міською лікарнею, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 17.12.2015 року по 25.12.2015 року у нейрохірургічному відділенні ЧЦМЛ з діагнозом струс головного мозку; забій мяких тканин голови. В той же час, із довідки централізованої бухгалтерії установи охорони здоровя видно, що вартість перебування [PERSON] в ЧЦМЛ за період з 17.12.2015 року по 25.12.2015 року становить 2235,28 грн., виходячи із 8 л/д ?279,41 = 2235,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, що відповідає і ст. 89 БК України. За нормами п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою КМ України від 16 липня 1993 року № 545 затверджено Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Відповідно до п. 1 даного Порядку, згідно зі статтею 1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Пунктом 2 Порядку визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Крім того, пунктом 3 вказаного порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Пунктом 4 Порядку також передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету ( місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Аналогічні роз'яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (і змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої зазначено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки відповідач вчинив злочин, внаслідок якого [PERSON] з 17.12.2015 року по 25.12.2015 року перебувала на лікуванні у Червоноградській центральній міській лікарні нейрохірургічному відділенні, він зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на її лікування.. Разом із тим як вбачається із копії статуту Червоноградської ЦМЛ, Червоноградська міська рада є засновником Червоноградської ЦМЛ та утримується за рахунок коштів місцевого бюджету. За таких обставин з відповідача на користь Червоноградської міської ради підлягають стягненню витрати понесені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 2235,28 грн. Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то судові витрати стягуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved