Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач 10.11.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 108287,85 дол. США. Позовна заява обґрунтована тим, що 20.02.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2008/36-20/16. Відповідач свої зобов`язання не виконує, тому у нього виникла заборгованість у розмірі 108 287,85 дол. США. Справа надійшла до провадження судді Ільченко Н.А. та ухвалою суду від 22.11.2017 року провадження у справі було відкрите. У зв`язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. для розгляду по суті. Ухвалою від 27.04.2018 року справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.06.2018 року. У підготовчому засіданні 12.06.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та оголошено перерву до 03.08.2018 року. Ухвалою суду від 03.08.2018 року було задоволено заява представника ПАТ «Укрсоцбанк» про залишення позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.10.2018 року. До суду 30.10.2018 року надійшла заява представника [PERSON] - [PERSON]. про застосування строків позовної давності, згідно якої представник відповідача вказує на пропущений строк, оскільки відповідач припинив оплату з жовтня 2008 року, а банк звернувся до суду лише у вересні 2017 року. У судовому засіданні 30.10.2018 року було оголошено перерву до 19.11.2018 року. У зв`язку з першою неявкою представника позивача, судове засідання 19.11.2018 року було відкладено на 08.02.2019 року. У зв`язку з перебування головуючого судді 08.02.2019 року у відрядженні судове засідання не відбулося, наступне засідання призначене на 20.02.2019 року. У судове засідання 20.02.2019 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи відкладено на 21.03.2019 року. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги до [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк», у позові просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Арчвадзе Аміраном Гайозовичем було укладено Договір кредиту №2008/36-20/16, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 37900 дол. США та зобов`язався їх повернути до 19.02.2023 року. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та [PERSON] договору та надав Відповідачу кредитні кошти, що не заперечується відповідачем. З позову вбачається, що [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань кредитного договору №№2008/36-20/16 від 20.02.2012 року у [PERSON] станом на 21.07.2017 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої згідно розрахунку банку становить 108 287,85 дол. США грн., з яких: - 36 236,64 дол. США - заборгованість за кредитом; - 48 703,25 дол. США - заборгованість по відсоткам; - 10 306,30 дол. США - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; - 13 041,66 дол. США - розмір пенсі за несвоєчасне повернення відсотків. З наданого позивачем розрахунку також вбачається, що [PERSON] з метою погашення вказаних кредитних зобов`язань було здійснено кілька платежів останній з яких по тілу кредиту було здійснено 09.07.2008 року, що вбачається з розрахунку вимог банку. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими проте не можуть бути задоволені через застосування строків позовної давності, про яке заявив відповідач по справі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснив 09.07.2008 року, в той час як позовну заяву здав до відділення Укрпошта 07.11.2017 року, яка була зареєстрована канцелярією Приморського районного суду м. Одеси 10.11.2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно п. 4.5 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.9, 3.3.10 цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Останній платіж по тілу кредиту здійснено [PERSON] 09.07.2008 року, тобто 90 днів з дня останнього внеску минуло 07.10.2008 року, а строк позовної давності сплив 08.10.2011 року. Суд не приймає до уваги внески, які вбачаються з розрахунку заборгованості по відсоткам у 2015 році, адже перерививання строку позовної давності не можливо по зобов`язанню, щодо якого вже сплив строк позовної давності. Відповідний позов було подано представником ПАТ «Укрсоцбанк» до суду 07.11.2017 року та зареєстровано канцелярією суду 10.11.2017 року, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач не наводив аргументів щодо причин пропущення строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином враховуючи, що позивачем відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України подана заява про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, відповідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Outcome: dismissed