Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 05.11.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 11178,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому в договорі розмірі. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 05.04.2017 року має заборгованість перед банком в сумі 29899,68 грн., яка складається з наступного: 10384,56 грн. заборгованість за кредитом; 5933,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12461,40 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1120,56 грн. \~штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. З посиланням на викладене просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.12.2013 року у розмірі 29899,56 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, при цьому одночасно з позовною заявою подав письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином шляхом надіслання рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За положеннями ч. 4 ст. 169 ЦПК України наслідком повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, є вирішення судом справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлення заочного рішення). У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ст. 224 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2010 року відповідачем [PERSON] отримано кредитну картку Приватбанку та 05.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено Генеральну угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, згідно з умовами п. 1.1.2. якої розмір заборгованості [PERSON] за кредитом становить 12428,06 грн., а за п. 2.1. банком надано позивальнику кредит у розмірі 11178,06 грн. строком на 24 місяців до 31.12.2015 року з визначенням зобовязання позичальника повернути наданий кредит шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 559,35 грн., сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, погодження розміру штрафу у разі невиконання або неналежного виконання грошового зобовязання у сумі 1120,56 грн. (п. 2.2. Генеральної угоди). Згідно з розрахунком заборгованості відповідач взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 05.04.2017 року має заборгованість перед банком в сумі 29899,68 грн., з яких: 10384,56 грн. заборгованість за кредитом; 5933,16 грн. заборгованість за процентами; 12461,40 грн. нарахована комісія; 1120,56 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу норм ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Правовим наслідком порушення зобов'язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того, ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи зі змісту ст. 627 ЦК України, позичальник своїм підписом в заяві № б/н від 14.07.2010 року, підтвердила той факт, що заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 29899,68 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.12.2013 року. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1600,00 грн. судового збору.

Outcome: approved