Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач 08 лютого 2019 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями розташований в [ADDRESS]. Спадкоємцем майна померлої за законом, як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном є позивач. Державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд - визнати за нею, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,2317 га., за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, заперечень на позов не надали. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим Обізнівською сільською радою Глобинського району Полтавській області 18 липня 2001 року. Згідно довідки № 44, виданої виконавчим комітетом Обознівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 30.01.2019, за [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], згідно запису в погосподарській книзі №3 Обознівської сільської ради Глобинського району Полтавської за 2016-2023 р. р. по господарству № 050239-1 значиться житловий будинок (рік побудови - 1960), за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки №43, виданої виконавчим комітетом Обознівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 30.01.2019, [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS], в складі сім»ї: дочка - [PERSON], [INFO]. [PERSON], (позивач) є рідною дочкою померлої [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], від 22 травня 1965 року. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 10 грудня 1983 року [PERSON], [INFO], уродженець с. Пустовойтово Глобинського району, Полтавської області та [PERSON], [INFO], уродженка села Обознівка Глобинського району Полтавської області 10 грудня 1983 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 10 грудня 1983 року зроблено запис № 16, після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого Приватним підприємством «Бюро послуг та консультацій» 21 листопада 2018 року житловий будинок з господарськими будівлями, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Як вбачається із довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» №407 від 30.01.2019, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, після померлої [INFO] [PERSON] в Глобинській державній нотаріальній конторі Полтавської області заведена спадкова справа № 415. Нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що спадкоємцем за законом є [PERSON], на ім'я якої вже видавалося свідоцтво про право на спадщину за законом . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що за правилами ст.529, 549 ЦК УРСР, спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON], як така, що проживала разом із спадкодавцем на день її смерті, а отже така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Правовідносини по спадкуванню нерухомого майна [PERSON] виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, із змінами, внесеними до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 529 названого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти ( в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно пунктів 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час будівлі спадкодавцем будинку (у 1963 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Судом встановлено, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом на житловий будинок з погосподарськими будівлями після померлої [INFO] матері [PERSON] Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved