Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 42300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Для забезпечення виконання даного зобовязання 04.12.2007 року з [PERSON] було укладено договір поруки №0712/01/А/Д, згідно якого він відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.Позивач покликається на те, що позичальником не виконується зобовязання щодо повернення кредиту та плати за користування ним, в звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 128831.61 доларів США, що включає: заборгованість за кредитом 31753.00 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 51078.61 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 46000.00 доларів США, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 128831.61 доларів США що за курсом НБУ станом на 28.12.2015 року складає 2979875.14 грн. та судові витрати у розмірі 44698.13 грн. Представник позивача згідно письмової заяви підтримав позовні вимоги в повному обємі, просить розглядати справу у його відсутності. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не визнали у повному обсязі із причини пропуску позивачем встановлених законодавством і договором строків позовної давності, у межах яких він повинен був звернутися до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав та інтересів. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. З ст. 251 ЦК України - строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. За змістом ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 253 ЦК України - перебіг строку починається із наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, із якою пов'язано його початок. Згідно ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи із приписів указаної норми, початок перебігу позовної давності пов'язується, із одного боку, з об'єктивним моментом, тобто із порушенням суб'єктивного права, а з іншого боку, із суб'єктивним моментом - коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Аналізуючи зміст спірних правовідносин і підтверджуючі дані відносини документи, суд повинен взяти до уваги, що п. 2.3.3 кредитного договору встановлено перелік обставин, які ще при укладенні договору сам кредитор визнавав такими, що «явно свідчать про те, що наданий Позичальнику кредит не буде повернений своєчасно». Серед передбачених договором подій наявні такі, як «- порушення Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами цього договору» і «- погіршення, на думку Банку, фінансового стану Позичальника, а також виникнення інших обставин, які ставлять під загрозу своєчасність повернення кредиту» (пп. 2, 4 п. 2.3.3 договору). Юридичними наслідками виникнення хоча б однієї із передбачених п. 2.3.3 договору подій сторони договору визначили виникнення у Позикодавця прав на три наступні - передбачені п.п. а), б) і в) п. 2.3.3. юридично значимі дії: а) зміну умов договору шляхом вимоги дострокового виконання Позичальником усіх зобов'язань по договору у повному обсязі. б) розірвати договір у судовому порядку, що також тягло за собою дострокове в останній день дії договору - виконання Позичальником усіх зобов'язань по договору у повному обсязі; в) на одностороннє розірвання Договору шляхом направлення боржнику відповідного повідомлення, що також тягло за собою дострокове - в останній день дії договору - виконання Позичальником усіх зобов'язань по договору у повному обсязі. Аналогічні умови визначені і п. 2.3.9 договору, де зазначено, що при настанні подій, передбачених у п. 2.3.3 даного договору, у банку виникає право стягнути кредит до настання строків, передбачених п. 1.2 Договору. Спільним для усіх передбачених п.п. а), б) і в) п. 2.3.3. і п. 2.3.9 наслідків виникнення обставин, які «явно свідчать про те, що наданий Позичальнику кредит не буде повернений своєчасно» є дострокове виконання Позичальником усіх зобов'язань по договору у повному обсязі, тобто те, що зазначено у пп. а) а. 2.3.3 договору - ще згідно ст.ст. 212, 611 і 651 ЦК України по зобов'язанням сторін, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали. Виходячи із вищевикладених положень договору, необхідно визначати і момент початку перебігу строків позовної давності по укладеному сторонами договору. Як було зазначено вище, згідно ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вивчаючи долучений позивачем до матеріалів позову розрахунок заборгованості по договору № 0712/01/А, складений станом на 28.12.2015 року, суд звернув увагу, що вперше позичальник порушив умови укладеного договору - в частині своєчасності виконання зобов'язань за договором - ще 21.10.08 року, а взагалі востаннє їх виконував аж 26 лютого 2009 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 212 ЦК України - особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання. Таким чином, у зв'язку із виявленим беззаперечним фактом повного припинення виконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору банк достовірно довідався, що виникли обставини, передбачені п.п. -2 п. 2.3.3 договору, що «явно свідчать про те, що наданий Позичальнику кредит не буде повернений своєчасно», на підставі п.п. а), б) і в) п. 2.3.3. і п. 2.3.9 і ст. 611 ЦК України набув права вимоги дострокового виконання усіх зобов'язань і, відповідно, у нього розпочався перебіг строку позовної давності щодо УСІХ одночасно вимог, на які він мав право по договору. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - договір є обов'язковий для його сторін. Виходячи із визначеної дати початку перебігу строків позовної давності, якою, на погляд відповідача, є дата останньої дії відповідача, якою він востаннє виконував свої зобов'язання по договору, тобто 26 лютого 2009 року, саме із цього моменту необхідно обраховувати передбачений п. 6.7 договору п'ятирічний строк позовної давності щодо усіх одночасно вимог кредитора по договору. Виходячи із цього, закінчився строк позовної давності - знову ж щодо усіх одночасно вимог КБ «Приватбанк» - 26 лютого 2014 року. Таким чином, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору лише 19 січня 2016 року, що підтверджується вхідним штампом суду на позовній заяві по справі № 555/113/16-ц, банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав із порушенням строків позовної давності, обумовлених п. 6.7 договору. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Зазначені п. 11 умови договору поруки від 04 грудня 2007 року про його дію до повного виконання зобов»язань за Кредитним договором не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного стооку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення рипиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Вищезазначені правові висновки є проавовою позицією Верховного Суду України , яка неодноразово висловлена зокрема у справах №6-53цс14, № 6-28ис14, № 6-2662цс15. Відповідно до змісту п.1.3 розділу 1 «Предмет договору» кредитної угоди № 0712/01/а , укладеної між позивачем та [PERSON], «зазначено термін повернення кредиту згідно долученого до матеріалів справи Графіку повернення кредиту і відсотків . Навіть свідомо завуальований наданою до матеріалів справи неякісною фотокопією зміст Додатку № 1 свідчить про дату виконання зобов»язань за договором кредиту - жовтень 2012 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed