Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулось 03.02.2020 р. до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначило, що 22.06.2016 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та СЖС Україна ІП був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-16-00096, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota», державний номер [NUMBER] . 22.01.2017 р. в м.Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/497/17 від 03.03.2017 р. та постанови Апеляційного суду Запорізької області № 33/778/256/17 від 13.04.2017 р. вищевказана ДТП відбулася внаслідок порушення [PERSON] ПДР України. До ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. 27.06.2017 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі звіту № 29 від 01.03.2017 р. та зобов`язуючої пропозиції, було складено страховий акт № ССКА 4393 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 272 545,90 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту в межах ліміту, в розмірі 99 000,00 грн. Посилаючись на ст.ст.993, 1166, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПАТ «СК «Українська страхова група» за позовом просить стягнути з [PERSON] завдану шкоду в сумі 173 545,90 грн., а також судові витрати в розмірі 2603,19 грн. Ухвалою від 21.02.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 01.04.2020 р. Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України та п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.47-49), які зводяться до недоведеності вини відповідача у вчиненні ДТП. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, заслухавши позицію представника відповідача, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що 22.06.2016 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та СЖС Україна ІП був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-16-00096, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota», державний номер [NUMBER] (а.с.5). 22.01.2017 р. в м.Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/497/17 від 03.03.2017 р., яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області № 33/778/256/17 від 13.04.2017 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.9, 10-11). Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). З наведено вище, суд дійшов висновку, що постанова Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.03.2017 р. доводить винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП. Після ДТП до ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.12, 13). 27.06.2017 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» на підставі звіту № 29 від 01.03.2017 р. (а.с.16-23) та зобов`язуючої пропозиції (а.с.24), було складено страховий акт № ССКА 4393 (а.с.25) та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику (а.с.26). На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 272 545,90 грн. (а.с.27). На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту в межах ліміту, в розмірі 99 000,00 грн., що не заперечується сторонами. Вищевикладене підтверджено письмовими документами, наданими позивачем. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно до положень ст.1194 ЦК України та позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2878цс15 від 10.02.2016 р., до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (траховим відшкодуванням). Аналіз перелічених норм законодавства у сукупності з наданими позивачем доказами свідчать про законність та обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для їх задоволення. Посилання представника відповідача на висновок експертного дослідження № 9-5 від 18.05.2020 р. (а.с.65-68) та постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.07.2020 р. та Запорізького апеляційного суду (а.с.82, 84), як на підставу для відмови в задоволенні вимог позивача, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жоден з наданих відповідачем доказів не підтверджує позиції сторони, оскільки ані висновок експерта, ані постанова суду не свідчить про наявність в діях водія [PERSON] порушень ПДР, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подією ДПТ. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2603,19 грн.

Outcome: approved