Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в квартирі [ADDRESS], в сумі 7287 грн. 37 коп., співвласниками якої є відповідачі. На обґрунтування позову ПТМ «Ковельтепло» зазначає, що заборгованість по оплаті послуг повинна оплачуватися своєчасно у строки встановлені договором або законом. Однак, свої зобов'язання відповідачі належним чином не виконали і станом на 01 вересня 2014 року мають заборгованість перед підприємством в сумі 7287 грн. 37 коп., за період з жовтня 2011 року по серпень 2014 року, що підтверджується розрахунком ціни позову. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність погашення заборгованості, але боржник не вживає ніяких заходів щодо сплати боргу, чим завдає збитків державі в особі підприємства теплових мереж «Ковельтепло». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених вище та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині часткової оплати ним заборгованості. В решті позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до задоволення. Згідно, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування шкоди. Судом встановлено, що між відповідачем по справі, [PERSON] та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] 21 жовтня 2011 року був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Після набуття права власності на вказану квартиру [PERSON] уклала договір на відпуск теплової енергії з ПТМ «Ковельтепло» та сплачувала кошти, на підставі розрахунків поданих позивачем, ПТМ «Ковельтепло», дана обставина підтверджується копіями квитанцій про оплату послуг виданих на прізвище [PERSON]. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13.03.2014 року по справі № 159/7049/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON], до відповідачів [PERSON], Ковельської міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: мале державне підприємство «Послуга», приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21.10.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 803. Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Це означає, що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов'язків, на що спрямовано правочин, зокрема особа не стає власником майна, переданого їй за правочином, визнаним недійсним. Таким чином, [PERSON] не стала власником квартири [ADDRESS], а отже і не повинна була сплачувати за комунальні послуги, в тому числі і за відпуск теплової енергії. Крім того, наслідки недійсності правочину залежать від того чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він і не підлягає виконанню, тобто жодна зі сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин вже виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком може бути повернення кожною зі сторін недійсного правочину другій стороні у натурі всього, що вона одержала на його виконання. Загальноприйнятим терміном цього наслідку є реституція, тобто поновлення сторін у первісному стані, в якому вони перебували до вчинення правочину. Оскільки, в даному випадку поновлення прав відбувається до моменту укладення недійсного правочину, то і всі наступні договори, що стали наслідком укладення недійсного договору теж є недійсними з моменту їх укладання, в тому числі і договір укладений на відпуск теплової енергії [PERSON] з ПТМ «Ковельтепло». Таким чином, суми коштів, сплачених [PERSON] за відпуск теплової енергії підлягали обов'язковому поверненню, що і було зроблено позивачем по справі, ПТМ «Ковельтепло» на підставі заяви [PERSON] від 25.04.2014 року. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що постійним споживачем послуг ПТМ «Ковельтепло» в квартирі [ADDRESS] є відповідач по справі, [PERSON], що підтвердив і сам відповідач. Відповідно до ст. 67, 156 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ч. 1 п. 30 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати наданні комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, [PERSON] постійно проживає в квартирі [ADDRESS] та користується послугами ПТМ «Ковельтепло», а тому зобов'язаний своєчасно оплачувати наданні комунальні послуги, що зроблено не було. Згідно доданих розрахунків, [PERSON] заборгував ПТМ «Ковельтепло» в період з 01.10.2011 року по 01.09.2014 року 7 287 (сім тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 37 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Твердження відповідача по справі, [PERSON] щодо сплати ним самостійно боргу в розмірі 4 297 (чотири тисячі двісті дев'яносто сім) грн., 00 коп. повністю спростовуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Зокрема, свідок по справі [PERSON], пояснив, що дані кошти сплачував особисто він, оскільки того ж дня (21 жовтня 2011 року) [PERSON] уклав з його дружиною [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який пізніше був визнаний недійсним, а на момент укладення договору потрібно було щоб борги за комунальні послуги були повністю сплачені. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що оригінал квитанції про сплату коштів в розмірі 4 297 (чотири тисячі двісті дев'яносто сім) грн., 00 коп. був долучений до матеріалів справи представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Твердження відповідача, [PERSON], про те, що дана квитанція була викрадена з його квартири не знаходить підтвердження. Відповідно до п.1., п.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, при розгляді справи за позовом [PERSON], [PERSON], до відповідачів [PERSON], Ковельської міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: мале державне підприємство «Послуга», приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відповідач, [PERSON] дав пояснення, що [PERSON] разом з своїм чоловіком намагалися заволодіти його трьохкімнатною квартирою, сплативши за нього заборгованість по комунальних платежах в сумі близько 11-ти тисяч гривень. Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Таким чином обоє відповідачів є споживами послуг, які надає ПТМ «Ковельтепло». З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 243, 60 грн.

Outcome: approved