Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Перший заступник керівника Уманської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Жашківської центральної районної лікарні з позовною завою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [PERSON] , перебуваючи на посаді головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні, наказом № 76-к від 08.12.2017 р. звільнив з роботи лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення, лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань (за внутрішнім сумісництвом) [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП. Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19.04.2018 р. у справі № 693/1026/17 позов [PERSON] до Жашківської центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю та поновлено [PERSON] на відповідних посадах, а також стягнуто з Жашківської ЦРЛ середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 грудня 2017 року по час фактичного поновлення на роботі. Вказане рішення суду виконано та наказом головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні [PERSON] № 19-к від 19.04.2018 р. [PERSON] поновлено на посаді лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення, лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань за сумісництвом з 19.04.2018 року, а також виплачено [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31597,64 грн. Крім того, у зв`язку з нарахуванням та виплатою вказаної суми заробітної плати, Жашківською ЦРЛ нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 6951,48 грн., тобто загальна сума витрат, понесених лікарнею, становить 38594,12 грн. Оскільки звільнення [PERSON] з посад лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення, лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань Жашківської центральної районної лікарні відбулося з порушенням вимог законодавства, то у винної в цьому особи - [PERSON] , виник обов`язок відшкодувати Жашківській центральній районній лікарні шкоду, завдану таким звільненням, у тому числі шкоду у вигляду виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та пов`язаних з ним платежів. Тому, посилаючись на вказані обставини та норми законодавства України, перший заступник керівника Уманської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Жашківської центральної районної лікарні з позовною заявою до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на користь Жашківської ЦРЛ завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду в розмірі 38549,12 грн., а також сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 15.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та роз`яснено відповідачу про право подати заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву та про надання зустрічного позову. [PERSON] вищевказану ухвалу суду та копію позовної заяви з додатками отримав, що підтверджується повідомленням «Укрпошти» про вручення поштового відправлення. Однак, в установлений ухвалою строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив та зустрічний позов від відповідача до Жашківського районного суду не надходили. Тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом установлено, що рішенням Жашківської районної ради від 06.10.2005 року № 18-II/IУ [PERSON] призначено на посаду головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні та 01.11.2005 року укладено контракт, на підставі якого виникли трудові відносини між [PERSON] та Жашківською районною радою. Рішенням Жашківської районної ради Черкаської області від 08.10.2015 року № 39-2/VI продовжено термін дії контракту з [PERSON] на посаді головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні з 03 листопада 2015 року до 03 листопада 2020 року включно. Відповідно до п. 5.1 Статуту Жашківської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Жашківської районної ради від 20.12.2013 р. № 23-2/VI, головний лікар несе особисту відповідальність за стан та діяльність ЦРЛ. Як передбачено п. 5.6 вищевказаного Статуту, головний лікар приймає на роботу та звільняє з посад працівників ЦРЛ відповідно до трудового законодавства України. Так, наказом головного лікаря Жашківської ЦРЛ [PERSON] від 08.12.2017 р. № 76-к, враховуючи систематичне порушення трудової дисципліни та непогашені дисциплінарні стягнення, [PERSON] , лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення, лікаря інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань (за внутрішнім сумісництвом), звільнено з роботи 08.12.2017 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Однак, рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19.04.2018 року (справа № 693/1026/17) позовні вимоги [PERSON] до Жашківської центральної районної лікарні задоволено у повному обсязі, а саме скасовано наказ головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні № 146 від 17.11.2017 «Про застосування дисциплінарного стягнення»; скасовано наказ головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні № 149 від 08.12.2017 «Про застосування дисциплінарного стягнення»; скасовано наказ головного лікаря Жашківської центральної районної лікарні № 76-к від 08.12.2017 «Про звільнення з роботи лікаря-інфекціоніста [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посадах лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення Жашківської центральної районної лікарні та лікаря - інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань Жашківської центральної районної лікарні, а також стягнуто з Жашківської центральної районної лікарні середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 8 грудня 2017 року по час фактичного поновлення на роботі. На виконання вищевказаного рішення суду, головним лікарем Жашківської центральної районної лікарні [PERSON] видано наказ від 19.04.2018 р. № 19-к, відповідно до якого [PERSON] поновлено на роботі та нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до копій платіжних доручень № 111, № 112, № 113 від 25.04.2018 р., Жашківською центральною районною лікарнею виплачено [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 31597,64 грн. А також Жашківською ЦРЛ, у зв`язку з нарахуванням та виплатою вищевказаної суми, нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 6951,48 грн., тобто загальна сума витрат, понесених Жашківсько ЦРЛ, у зв`язку із виконанням рішення суду становить 38594,12 грн. Згідно із ч. 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Пунктом 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. У відповідності до ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до п. 20 вищевказаної Постанови, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачено [PERSON] 25.04.2018 року, а перший заступник керівника Уманської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовною заявою в інтересах Жашківської центральної районної лікарні 22.04.2019 року, тому строк звернення до суду позивачем не пропущено. Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зі змісту п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Оскільки, як вбачається із рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19.04.2018 року (справа № 693/1026/17), головний лікар Жашківської ЦРЛ [PERSON] визнав заявлені позовні вимоги [PERSON] до Жашківської центральної районної лікарні щодо незаконного його звільнення із займаної посади та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд приходить до висновку, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну Жашківській ЦРЛ внаслідок незаконного звільнення працівника. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, які містяться у матеріалах цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовна заява першого заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Жашківської центральної районної лікарні до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 560 від 15.04.2019 р. Оскільки позовну заяву задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved