Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач 04 грудня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-7). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 27 лютого 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №10/08В-R513, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 46\~800,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 14,5% річних, строком користування кредитом до 27 лютого 2023 року. 30 грудня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору, також 11 травня 2011 року укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору. Дані договори є невідємними частинами кредитного договору. 22 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до установи позивача із заявою про можливість заміни валюти кредитування по кредитному договору №10/08В-R513 від 27.02.2008 року із доларів США на національну валюту. 19 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору, згідно умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 320\~213,50 грн., зі сплатою процентів за користування у розмірі 21,3% річних, строком користування до 27.02.2023 року. Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобовязань [PERSON] не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, станом на 13.10.2015 року має заборгованість в сумі 324\~943,30 грн., з якої: заборгованість за сумою кредиту 294\~253,62 грн.; заборгованість по процентам 25\~703,77 грн.; пеня 4\~985,91 грн. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №10/08-В-П1 та №10/08-В-П2, які поручились перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають із кредитного договору №10/08В-R513 від 27.02.2008 року. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №10/08В-R513 від 27.02.2008 року розмірі 324\~943,30 грн. Позивач, в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.86). Відповідач - [PERSON] в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник надав письмову заяву, в якій просив розгляд справи відкласти на іншу дату (а.с.85). Співвідповідач [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», в матеріалах справи (а.с.90-91). Співвідповідач [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилав. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. За змістом ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 27 лютого 2008 року між 27 лютого 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №10/08В-R513, відповідно до умов якого банк надав останньому грошові кошти в сумі 46\~800,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 14,5% річних, строком користування кредитом до 27 лютого 2023 року (а.с.13-14). 30 грудня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №10/08В-R513 від 27 лютого 2008 року, щодо зміни схеми погашення кредиту з класичної на ануїтет (а.с.17). 11 травня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №10/08В-R513 від 27\~лютого 2008 року (а.с.22-23). 19 грудня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору №10/08В-R513 від 27\~лютого 2008 року, згідно умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 320\~213,50 грн., зі сплатою процентів за користування у розмірі 21,3% річних, строком користування до 27.02.2023 року (а.с.26-31). 27 лютого 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №10/08-В-П1 та №10/08-В-П2, які поручились перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають із кредитного договору №10/08В-R513 від 27.02.2008 року (а.с.35,36). 19 грудня 2012 року відповідно, між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] та [PERSON] укладено договори про внесення змін №1 до договорів поруки №10/08-В-П1 та №10/08-В-П2 (а.с.37,38). Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, кредит позичальнику надав, про що свідчить меморіальний ордер №48988 від 19.12.2012 року (а.с.42). Але, в порушення умов кредитного договору за [PERSON] утворилась заборгованість, яка станом на 13.10.2015 року має заборгованість в сумі 324\~943,30 грн., з якої: заборгованість за сумою кредиту 294\~253,62 грн.; заборгованість по процентам 25\~703,77 грн.; пеня 4\~985,91 грн. (а.с. 9). Про наявність заборгованості та вимогою про її сплату, відповідачі повідомлялись шляхом направлення листа-вимоги (а.с.64,65,66). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №10/08В-R513 від 27.02.2008 року в сумі 324\~943,30 грн. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно до статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачів належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 4\~874,15\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved