Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач 02.12.2020 року звернувся в суд з даним позовом, який в подальшому уточнив та обгрунтував наступним. На підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.05.1996 року Органом приватизації міськвиконкому йому - позивачу [PERSON] та його дружині [PERSON] належала кв. [ADDRESS] . 31.08.2009 року шлюб між ними був розірваний та вона виїхала з квартири. Наприкінці 2012 року йому стало важко підійматися на 4 поверх до своєї квартири та він вирішив придбати собі будинок. Питанням пошуку житла займалися його дочка - відповідач [PERSON] та її чоловік - відповідач [PERSON] . Напочатку березня 2013 р. відповідач [PERSON] повідомив про намір його колеги продати будинок за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] вирішив придбати вказаний будинок. Оскільки на той час він мав довірливі відносини із відповідачем [PERSON] , то запропонував останньому, що купує будинок собі для проживання, однак при цьому, щоб в подальшому не витрачати грошей на переоформлення спадщини, одразу здійснює оформлення будинку на дочку - [PERSON] 27.03.2013 року в нотаріальній конторі був укладений договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , та договір купівлі-продажу земельної ділянки за вказаною адресою. Покупцем за вказаним договором виступила його дочка - відповідач [PERSON] . Вказаний будинок був придбаний за його - позивача [PERSON] кошти оскільки він робив заощадження, зберігав кошти на банківських рахунках та отримував по них відсотки. Крім заощаджень він отримав кошти від продажу спільного з колишньою дружиною майна - кв. [ADDRESS] . Вказана квартира була продана за 59 120 грн. Кошти від продажу цього майна він отримав в повному обсязі, оскільки між ним та його колишньою дружиною існувала про це відповідна домовленість. Грошові кошти в сумі 59 120 грн. та 12 000 доларів США від передав відповідачу [PERSON] із того розрахунку, що частина грошей - на придбання та переоформлення будинку, а також на проведення ремонту. Практично одразу після придбання будинку, він переїхав до цього житла та 10.12.2013 року зареєстрував своє місце мешкання будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином фактично він - позивач [PERSON] виступив покупцем будинку і будинок придбав для себе за особисті кошти, оскільки доходи відповідачів були мінімальними та не давали їм змоги купити будинок. В 2019 році йому стало відомо, що його зять - відповідач [PERSON] вирішив розлучитися з його дочкою - відповідачем [PERSON] та звернувся до суду із позовом про поділ майна, а саме будинку, який він (позивач) придбав та в якому він мешкає на даний час. З цього часу, на думку позивача, порушене його право, як фактичного покупця житлового будинку та змушує звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить перевести права та обов`язки покупця за договорами купівлі-продажу жилого будинку в [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою з [PERSON] на [PERSON] , визнавши його покупцем даного майна та визнати за ним - [PERSON] право власності на придбане майно. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шейко І.О. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні оскільки спірний будинок та земельна ділянка були придбані під час його перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] за спільні із нею кошти. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Гур`єва М.О. просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що будинок та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] були придбані [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідач [PERSON] надавав нотаріально посвідчену згоду щодо придбання вказаного нерухомого майна. Цією згодою він підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання - є їхньою спільною власністю. 09.10.2020 року Краматорським міським судом у справі 234/20182/19 винесено рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] недійсними та визнання права власності. Посилання позивача на ухвалу ВССУ від 25.10.2014року у справі № 761/32029/15-ц є безпідставними, оскільки стосуються інших обставин. Зазначила, також, що вимоги позивача про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу не грунтуються на нормах матеріального права, оскільки положення ст.362 ч.4 ЦК України не регулюють відносини, які склалися між сторонами по справі. В судове засідання третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, заяв та клопотань від нього не надходило. В порядоку ст.223 ЦПК України, судом визнано можливим проводити судовий розгляд за його відсутності. Суд, вислухав пояснення сторін, свідків, дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 27.03.2013 року [PERSON] , [INFO] (яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2000 року) придбала жилий будинок в [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.03.2013 року [PERSON] , [INFO] (яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2000 року) придбала земельну ділянку в [ADDRESS] . Згідно нотаріально засвідченої заяви про згоду від 27.03.2013 року, [PERSON] надав згоду на купівлю дружиною [PERSON] на її ім`я та на умовах за її розсудом та на спільні кошти жилого будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . В підтвердження доводів позивача щодо відсутності у відповідачів коштів на придбання жилого будинку та земельної ділянки позивачем надані: копія договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2013 року відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали кв. [ADDRESS] за ціною 59 120,00 грн.; виписки з особових рахунків позивача [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» із зазначенням сум вкладів. Крім того, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що були присутні під час передання [PERSON] грошових коштів [PERSON] в розмірі 59 120 грн. та 21 000 долірв США на придбання земельної ділянки та житлового будинку в [ADDRESS] . Позивач вказує, що підставою звернення з позовом до суду є те, що саме за його кошти було придбано відповідачами нерухоме майно та саме він є покупцем жилого будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] , тому просить перевести права та обов`язки покупця за договорами купівлі-продажу з [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Позивач, також, посилається на правову позицію, викладену в ухвалі від 25.10.2017 року ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 761/32029/15-ц). Суд звертає увагу, що обставини справи № 761/32029/15-ц не є релевантними обставинам даної справи, у зв`язку із чим викладена в ній правова позиція не підлягає застосуванню. Так, в справі № 761/32029/15-ц, особа довела у суді, що саме вона є реальним покупцем квартири, а інша особа, яка підписала договір купівлі-продажу квартири «за покупця» - фіктивним покупцем, при цьому сам договір був визнаний частково недійсним (справа № 761/32029/15-ц. Суд враховує, що позивачем не заявлено вимог про визнання правочинів з придбання нерухомого майна недійсними. Крім того, згідно рішення Краматорського міського суду від 09.10.2020 року у справі № 234/20182/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним та визнання права власності. Рішення набрало законної сили 17.11.2020 року. Щодо обраного позивачем способу захисту - переведення на нього прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу, суд зазначає наступне. Перевід прав і обов`язків з однієї сторони на третіх осіб є спеціальним способом захисту цивільних прав, який може застосовуватися лише у випадках, прямо передбачених законом (ст. 362 ЦК України). Разом із тим, жодних обставин, наявність яких дозволяють застосувати вказаний правовий механізм, передбачений цією нормою, судом не встановлено. При цьому суд не приймає до уваги наступні письмові докази: довідки щодо часу постановки об`єкту під охорону за допомогою засобів охоронної сигналізації за адресою [ADDRESS] - у зв`язку з тим, що в справі не розглядається спір щодо місця мешкання позивача [PERSON] та довідки про доходи [PERSON] та [PERSON] за 2010-2011р.р., довідки про лікування [PERSON] , довідки про прибдання майна [PERSON] , пояснення свідків - у зв`язку з тим, що в справі не вирішується спір про поділ майна. Вказане свідчить про необгрунтованість позовних вимог у зв`язку із чим вимоги позивача не підлягають задоволенню. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню у зв`язку з тим, що в задоволенні позову було відмовлено. Разом із тим, представником відповідача заявлено про відшкодування відповідачу [PERSON] за рахунок позивача судових витрат в розмірі 8000 грн., понесених відповідачем на правничу допомогу. При цьому представником відповідача [PERSON] надано суду договір про надання правової допомоги від 30.03.2021 року та погоджений сторонами даного договору Розрахунок витрат із зазначенням нафменування робіт та їх вартості. Суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Постанова ВС від 19.07.2021 року у справі № 910/16803/19. ВС КАС у постанові від 13.12.2018 р. у справі № 816/2096/17 виклав позицію, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яку саме кількість часу витрачено на відповідні дії. Таким чином, важливим є вказати саме обсяг наданих адвокатом послуг і їх вартість, при цьому доводити, що адвокат витратив на свою роботу вказану ним кількість часу, закон не вимагає. Суд враховує, що наданий представником відповідача розрахунок містить необхідні відомості щодо обсягу послуг та їх вартості, є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, у зв`язку із чим відповідачу за рахунок позивача підлягають відшкодуванню понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved