Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 10.08.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач в свою чергу зобовязання не виконував, оскільки своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням умов договору у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 31.07.16. становить 35370,32 грн., яка складається з: 3162,21 грн. заборгованість за кредитом, 26597,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3449,97 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1660,49 грн. штраф (процентна складова). Просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 35370,32 грн. за кредитним договором № б/н від 10.08.2008 року; судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.84). В позові зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом (а.с.3 на звороті). Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, з підстав, які викладені у запереченнях проти позову (а.с.47-50), одночасно просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ «ПриватБанк» (а.с.58-59). Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема, з договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-32). Підписання вказаного договору підтверджується заявою [PERSON] разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», що є умовами договору на відкриття та обслуговування кредитної картки, та з якими відповідач був ознайомлений і погодився. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. 10.08.12. відповідач підписав заяву, згідно з якою вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банківською установою договір про надання банківських послуг. Стороною відповідача на спростування даних обставин жодних доказів не надано. Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у звязку з чим станом на 31 липня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 35370,32 грн., яка складається з: 3162,21 грн. заборгованість за кредитом, 26597,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3449,97 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1660,49 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України, передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). В своїй постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оглянувши в судовому засіданні оригінали анкети-заяви [PERSON] від 10.08.12. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідач особисто уклав кредитний договір з позивачем та погодився на всі зазначені ними умови. Як зазначено у договорі п. 1.1.7.12, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; і якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, а оскільки відповідач з заявою про припинення дії договору не звертався, тому строк його дії постійно продовжується. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, зокрема, сума заборгованості за кредитом у розмірі 2816,61 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 26349,50 грн. Що стосується стягнення 3449,97 грн. - заборгованість за пенею та комісією, то суд приходить до висновку, що дана сума стягнення не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до умов кредитного договору № б/н, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 10.08.12., у разі порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, 3449,97 грн. - заборгованість за пенею та комісією фактично є штрафом за прострочення сплати щомісячних платежів, а тому вбачається, що позивачем за одне й те саме порушення двічі нарахований штраф: в сумі 3449,97 грн. та в сумі 2160,49 грн. (500,00 грн. штраф (фіксована частина) + 1660,49 грн. штраф (процентна складова = 2160,49 грн.) Отже, беручи до уваги, що особа не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та враховуючи, що відповідач з липня 2013 року по липень 2016 року взагалі не сплачував заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що з відповідача на користь банківської установи слід стягнути лише один вид визначеного позивачем штрафу, у межах річного строку позовної давності. У звязку з частковим задоволенням позову потрібно стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1220,91 грн.

Outcome: partial