Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач 03 грудня 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що її дочка [PERSON], 1997 року народження є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 02 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2208. Позивач перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 1991 року по 27 грудня 2013 року. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання позивача, її дочки [PERSON] та відповідача [PERSON], який з серпня 2013 року у квартирі не проживає, в ній відсутні його особисті речі, комунальні платежі не сплачує. Позивач просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Ленінський районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради зняти відповідача з реєстрації місця проживання за спірною адресою; стягнути судові витрати. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 1991 року по 27 грудня 2013 року. Мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8,12,19,20). Встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 02 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2208 належить на праві власності [PERSON] (а.с.13-14). В квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації від 27.11.2014 року (а.с.21). Однак, судом встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з серпня 2013 року, в квартирі відсутні його особисті речі, про що також свідчать акти про не проживання, погоджені начальником КЖЕП 25 Дніпропетровської міської ради (а.с.15-16). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради зняти відповідача з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Ленінський районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради є третіми особами по справі та права позивача не порушували та в матеріалах справи відсутня відмова на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: partial