Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позиачка [PERSON] звернулась в суд з вказаним позовом. В позові вказала, що вона з 24.06.2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, з 09.01.2018 року вони шлюбні відносини фактично не підтримують, мешкають окремо. Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з нею, позивач не працює, оскільки не має такої можливості через необхідність догляду за сином. Відповідач працює викладачем у Запорізькій державній інженерній академії, отримує стабільний заробіток, не має інших утриманців, але коштів на її утримання не надає. Судовим наказом Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.03.2018 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. Вважає, що на підставі ч.2, ч.4 ст.84 СК України має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Ухвалою суду від 19.06.2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 10.07.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнає в повному обсязі та зазначає, що на даний час сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, але фактично шлюбні відносини не підтримують, мешкають окремо, проте допускає можливість відновлення подружніх відносин. Йому не відомі причини чому позивачка разом з сином пішла з сімї, переїхала до своєї тітки, мешкає окремо, перешкоджає йому бачитись з сином. Відпустка по догляду за дитиною до трьох років є правом жінки, а не обовязком, і оскільки позивачка є працездатною, має профільну вищу освіта та володіє професійними навичками, вона має реальну можливість для самостійного отримання доходу. Ні позивачка, ні дитина не мають інвалідності та хронічних захворювань, отже не потребують додаткових витрат. Дружина не несе витрати на проживання. Він добровільно перераховував позивачці грошові кошти на утримання та на даний час має переплату по аліментам на утримання сина. Розмір його заробітної плати становить 6891 грн.86 коп., з якої він щомісяця сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини, що становить 1734 грн.85 коп. та витрати на оренду житла в розмірі 2600 грн. Після сплати таких витрат його дохід залишається нижчим за прожитковий мінімум і у нього залишається недостатньо коштів на нормальне існування. Інших джерел доходу він не має.В той же час посада, яку він займає за суміщенням, найближчим часом буде скорочена і його заробіток зменшиться на 1960 грн. Вважає, що вказані обставини свідчать про неможливість надавати дружині матеріальну допомогу на її утримання та є підставою для відмови в позові. 17.07.2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, а 26.07.2018 року доповнення відповіді, в яких позивач наполягає на своїх позовних вимогах та зазначає, що мотиви, які спонукали її до припинення шлюбних відносин не стосуються суті спору. Розірвання шлюбу неможливе до досягнення дитиною одного року. Наміривідповідача до відновлення подружніх відносин свідчать про його бажання та можливість утримувати дружину. Відпустка по догляду за дитиною є вимушеною, оскільки вона виховує та доглядає дитину сама. Вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину вона не заявляє. Вона не несе витрат на оренду житла, оскільки проживає у рідної матері і договір оренди укладений для забезпечення дитині постійного місяця проживання та реєстрації. Стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, наявність або відсутність заборгованості по таким аліментам, не звільняє відповідача від обовязку утримувати дружину з якою проживає дитина до трьох років. Доводи відповідача про щомісячні витрати на оренду житла 2600 грн. є сумнівними, оскільки він орендує житло у свого діда по лінії матері, в той час коли має власне житло. Після сплати аліментів на утримання сина у відповідача залишається значно більше коштів, ніж передбачено прожитковим мінімумом, але добровільно надавати кошти на утримання дружини він не бажає. Твердження відповідача про майбутню реорганізацію академії та можливість скорочення розміру його заробітної плати є безпідставними, оскільки стосуються подій, які ще не відбулись. В той ж час, у разі настання таких подій, відповідно і зменшиться розмір відрахувань з заробітку на утримання дитини та дружини. Просить задовольнити позов в повному обсязі. 19.07.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, а 30.07.2018 року додаткова заява по суті спору, в яких він зазначає, що після припинення шлюбних відносин мав місце факт заборони позивачкою на зустрічі з сином, що повинно бути враховано судом при розгляді справи. Намір на відновлення спільного проживання з дружиною сам по собі не можу трактуватись, як наявність у нього реальної можливості утримувати позивача. Позивач самостійно прийняла рішення про те, що вона буде виховувати та доглядати дитину без батька. Відсутність інвалідності та хронічного захворювання у дружини та сина мають значення для справедливого вирішення справи. Проти реєстрації сина за адресою його фактичного проживання він не заперечує, але вважає договір оренди житла, який укладений позивачкою, таким, що не відповідає вимогам ЦК України. Добровільне надання ним позивачці коштів на її утримання підтверджується фактом наявності переплати по аліментам на утримання сина. Твердження позивачки про наявність у нього можливості її утримувати, спростовуються наявністю у нього підтверджених видатків на сплату аліментів та оренду житла. Доводи про сумнівність та формальність укладеного ним договору оренди житла є припущеннями позивача та його представника. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. В судовому засідання представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та дав пояснення аналогічні тим, що викладені у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, просив в позові відмовити та дав пояснення аналогічні тим, що відкладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню через наступне. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч.1 ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2017 року (арк.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк.5). З 09.01.2018 року сторони шлюбні відносини фактично не підтримують, мешкають окремо, дитина проживає з позивачкою, яка не працює, здійснює догляд за дитиною. Вказані обставини визнаються відповідачем, у звязку з чим в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню іншими належними та допустимими доказами. Позивачка [PERSON] разом з малолітнім сином зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: Запорізька область, Приазовський район, с.Ганнівка, вул.Свободи,7 (арк.7, 10). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] Бригади[ADDRESS] (арк.22) та є співвласником вказаної квартири, а саме йому на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частини квартири (арк.58-59). 14.06.2018 року [PERSON] орендував строком на 1 рік квартиру за адресою: [ADDRESS] зі сплатою орендної плати 2600 грн. на місяць (арк.38-41). Згідно з даними, які містяться у довідці Запорізької державної інженерної академії №68 від 09.07.2018 року, [PERSON]В працює в академії доцентом, отримує заробітну плату, сукупний дохід за період з січня 2018 року по 1 липня 2018 року становить 52013 грн.98 коп., за відрахуванням податків та утримань за виконавчими документами, перераховано на картрахунок за вказаний період 36095 грн.91 коп. (арк.33). Судовим наказом Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.03.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з 02.03.2018 року до повноліття дитини (арк.8) Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], заборгованість по аліментам станом на 04.06.2018 року відсутня, наявна переплата в розмірі 2937 грн. 36 коп. (арк.34). Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON] та батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин між сторонами їх син проживає з позивачкою, остання не працює і доглядає за сином, на утримання якого відповідач сплачує аліменти. Відповідач як чоловік та батько зобовязаний утримувати не лише свого сина до досягнення ним повноліття, а і дружину до досягнення дитиною трьох років, однак між сторонами не досягнуто домовленості щодо такого утримання, у звязку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини за рішенням суду. Виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи, що відповідач є працездатним, відомості про наявність у нього інших утриманців або незадовільний стан здоровя відсутні, він працює та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини. При ухваленні рішення суд не бере до уваги доводи відповідача про необхідність відмови в задоволенні позову через те, що позивач за власним бажанням не працює, хоча має таку можливість, оскільки дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати свою дружину до досягнення сином трирічного віку на даний час судом не встановлено. Надання відповідачем добровільно певної матеріальної допомоги на утримання дитини або дружини також не позбавляє позивачку права звернутися до суду з цим позовом, що в даному випадку розцінюється як відсутність домовленості між подружжям щодо утримання дружини. Суду не надано належних та допустимих доказів тому, що доходів відповідача не вистачає для одночасного забезпечення його життєвих потреб та сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина та дружини до досягнення сином трирічного віку. Наявність інших спорів між подружжям, з урахуванням вимог діючого на даний час цивільного процесуального законодавства, не впливає на вирішення спору щодо утримання дружини, не є підставою для зупинення провадження у даній справі, оскільки істотними обставинами для вирішення судом спору щодо утримання дружини є факт проживання дитини, яка не досягла трирічного віку, з матірю, відсутність між подружжям домовленості щодо утримання дружини та можливість чоловік надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на її утримання, суд враховує те, що позивачка не працює і не має доходу у вигляді заробітку в звязку з доглядом за дитиною, якій на час ухвалення рішення не виповнилось і 1-го року, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, працює та отримує заробітну плату, розмір якої складає від 8620 грн. до 8872 грн. (без відрахувань), те, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має,забезпечений власним житлом,проте орендує квартиру, втім достовірних доказів (квитанцій, розписок тощо) про щомісячне внесення плати за оренду житла, наявність/відсутність заборгованості за договором оренди не надав. За вказаних обставин, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини його доходу, щомісячно,починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення сином трьох років. Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби позивачки тане поставить в скрутне матеріальне становище відповідача і не позбавить його права на достатній рівень життя,задоволення своїх фізичних та соціальних потреб. Вказаний позивачкою розмір аліментів суд вважає перебільшеним. Твердження відповідача\~про можливість\~в майбутньому\~реорганізації установи,\~в якій\~він працює,\~що вплине\~на розмір\~його заробітку, є припущенням майбутніх подій, які на даний час не можуть впливати на визначення розміру аліментів, оскільки судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Згідно зі ст.430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial