Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач 11.01.2021 звернувся до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 28.01.2011 у відділ державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції в Київській області; після розірвання шлюбу малолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з відповідачкою; звільнити його від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В обґрунтування позову зазначає, що сумісне життя з відповідачкою не склалося, вони не зійшлися характерами через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого у них зникла взаємоповага та почуття один до одного. Зазначає, що сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з початку 2019 року, спір щодо проживання малолітньої дитини та щодо спільного майна подружжя відсутній. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Проте подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Неповнолітню дочку [PERSON] , 2011 року народження, просить залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити її прізвище « [PERSON] ». Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 28 січня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 09. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з відповідачкою. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони не зійшлися характерами через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого у них зникла взаємоповага та почуття один до одного. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з початку 2019 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, їх шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Спір стосовно місця проживання малолітньої дитини відсутній. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статтей 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачкою до початку розгляду справи по суті, а позивач в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідачки слід стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору у розмірі 454,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved