Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» з 05.10.2011р., звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором від 12.08.2010р. про відкриття картрахунку, згідно якого, відповідач отримав від банка платіжну картку, на яку банк перерахував 5000гр. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. Протягом 2010р. відповідач зняв кошти з карткового рахунку, та деякий час погашав суму нарахованих йому процентів, тому, банк за власної ініціативи збільшив кредитний ліміт на картці до 12000гр., які відповідач, також, зняв з рахунку та потратив на свої потреби. Після чого, відповідач умови договору про відкриття картрахунку не виконує, тому, за ним утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2014р. становить 21657,41гр., а саме: заборгованість за кредитом 12027,78гр., заборгованість по нарахованим і не сплаченим % за користування кредитом 7722,13гр., заборгованість по комісії 400гр. та сума штрафу /фіксована частина/ 500гр., та сума штрафу /% складова/ 1007,50гр. Тому, банк звернувся з позовом до суду для стягнення з відповідача, як позичальника, вищевказаної суми заборгованості. Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які були понесені при зверненні із позовом до суду: суму судового збору. Відповідач не заперечує проти позову, пояснивши суду, що дійсно, протягом 2010р. він зняв з карткового рахунку грошові кошти в сумі 5000гр., після чого, банк збільшив суму кредитного ліміту до 12000гр., які відповідач також зняв з рахунку та потратив на свої потреби. Однак, потім, через матеріальні труднощі, відповідач припинив погашати суму заборгованості. Тому, він не заперечує повернути банку суму заборгованості, але за рішенням суду. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: відповідно договору від 12.08.2010р. про відкриття картрахунку, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON], відповідач отримав від банка платіжну картку, на яку банк перерахував 5000гр. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних /а.с.12/. Як встановлено в судовому засіданні, протягом 2010р. відповідач зняв кошти з карткового рахунку, та деякий час погашав суму нарахованих йому процентів, тому, банк за власної ініціативи збільшив кредитний ліміт на картці до 12000гр., які відповідач, також, зняв з рахунку та потратив на свої потреби. Після чого, відповідач умови договору про відкриття картрахунку не виконує, тому, за ним утворилася заборгованість, яка станом на 31.12.2014р. становить 21657,41гр., а саме: заборгованість за кредитом 12027,78гр., заборгованість по нарахованим і не сплаченим % за користування кредитом 7722,13гр., заборгованість по комісії 400гр. та сума штрафу /фіксована частина/ 500гр., та сума штрафу /% складова/ 1007,50гр., що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.7-10/. Відповідно до вимог ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повних та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Представник позивача наполягає на тому, що між сторонами укладено договір від 12.08.2010р. , який діє до теперішнього часу, тому, просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через невиконання відповідачем умов та правил кредитування /а.с.14-37/. Згідно ч.1 ст. 526 та ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, позичальник відповідач по справі, зняв з карткового рахунку грошові кошти протягом 2010р.-2011р., а саме 12000гр., потративши їх на свої потреби, при цьому, він частково погашав заборгованість, а потім, через матеріальні труднощі, припинив повертати кошти, тому і виникла заборгованість, яку відповідач визнає. У звязку з чим, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони підтверджені представленими по справі доказами. Крім того, з відповідача підлягають стягненню і судові витрати, які складаються із суми судового збору.

Outcome: approved