Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 23704 грн. 82 коп.. В обґрунтування позову зазначається, що 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HEXRR14710116, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6991 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на травень 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 23704 грн. 82 коп.. В судове засідання представник позивача надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Одночасно відповідачем подано заперечення на позову заяву, в яких [PERSON] просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Відповідач вважає, що строк позовної давності сплив 28 жовтня 2013 року, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 28 жовтня 2010 року. Крім того, на думку відповідача, Банк намагається застосувати до кредитора подвійну відповідальність, нарахувавши на суму заборгованості пеню та штраф, які є різновидами неустойки та не можуть застосовуватись одночасно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, судом встановлено, що 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HEXRR14710116, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6991 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 4-14). За умовами договору, який складається із заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») [PERSON] зобов'язувалась сплачувати щомісячні платежі в сумі 777 грн. 26 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором, виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 05 травня 2014 року становить 23704 грн. 82 коп., яка складається з наступного: 5432 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом; 1 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16665 грн. 07 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи у розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2318 грн. 20 коп. - штраф (процентна складова). Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 1054 Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] отримала від Банка кредитні кошти у розмірі 6991 грн. 80 коп.. З жовтня 2010 року позивальник (відповідач) не повертає Банку кредит та не сплачує проценти в строки та в розмірі встановленому кредитним договором. Відповідачем до суду не надано будь-яких доказів погашення кредитної заборгованості або наявності підстав, які унеможливлюють виконання боржником свого зобов'язання. З урахуванням зазначених вище норм Цивільного кодексу України вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору на загальну суму 5434 грн. 76 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на порушення Банком порядку укладання договору кредиту, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог та на порушення Банком строку позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши 25 серпня 2010 року заяву на видачу кредиту, [PERSON] висловила свою згоду на те, що заява, разом з умовами надання банківських послуг, тарифами та додатковими положеннями становить договір про надання банківських послуг, а тому посилання відповідача на неузгодження Банком з нею умов кредитування не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, пунктом 1.7.31 Додаткових положень встановлено, що строк позовної давності щодо вимоги Банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів складає 50 років. Отже, сторони у письмові формі домовилися про збільшення строку позовної давності, в тому числі і при стягненні пені, штрафів, що відповідає вимогам ст. ст. 258,259 ЦК України а тому немає підстав вважати, що Банк, звернувшись до суду з позовом у червні 2014 року , пропустив встановлений договором строк. Разом з цим, судом прийнято до уваги наступні обставини. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов договору щодо своєчасного погашення кредиту, утворилася заборгованість по кредиту, процентам у сумі 5434 грн. 76 коп., при цьому нарахована банком пеня за неналежне виконання умов договору складає 16665 грн. 07 коп., що у 3 рази перевищує розмір боргових зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізована суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК про зменшення розмірі неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. В запереченнях на позовну заяву відповідач просить застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені до 6058 грн. 53 коп.. Крім того, згідно умов договору, як пеня в розмірі 1,25 % (п. 6.1 та 1.5.21) так і фіксований штраф в розмірі 500 грн. та штраф процентна складова в розмірі 5% від суми заборгованості передбачені умовами (п. 1.5.20) застосовуються за одне і те ж порушення, а саме за порушення порядку та строків погашення кредиту, тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду, оскільки пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і теж порушення зобов'язань по договору. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання, за п. 3 ч. 1 ст. 611 цього Кодексу сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язання. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає лише один вид неустойки, а саме пеня, яка визначена в заяві про надання кредиту. Таким чином, стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та в розмірі 1104 грн. 99 коп. (процентна складова) є необґрунтованим та таким, що суперечить засадам цивільно-правової відповідальності. Документально підтверджені судові витрати позивача складають 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial