Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Первісний позивач [PERSON] акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 71263,74 грн., судові витрати, зазначивши, що 14 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №1Ф-3203 (надалі Кредитний договір), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 80556,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з 14 червня 2012 року по 01 грудня 2013 року у розмірі 0,001% річних, а з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2017 року у розмірі 21,9% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 червня 2017 року. Відповідно до умов договору позичальник зобовязаний повернути суму отриманих коштів, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, у строки та умовах, встановлених кредитним договором, щомісячними платежами, згідно зі встановленим графіком сплати кредиту. Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, а саме: відповідачу було видано кредит у розмірі 80556,80 грн. Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14 березня 2017 року становить 71263,74 грн. 17.10.2017 року між [PERSON] акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 17/10-04, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 1Ф-3203 від 14.06.2012 року р. укладеними між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 14.12.2017 року ухвалою суду відповідно до ч.1 ст.37 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент подання позову) було залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, оф.32) до участі у цій справі як правонаступника первісного позивача Публічного акціонерного товариства «Кредобанк». З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII. Пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з положень ч. 2, ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 176, ст. 274 ЦПК України у новій редакції, ухвалою суду від 18.12.2017 року було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, якою учасникам справи були встановлені процесуальні строки для подання письмових заяв по суті справи та відповідних доказів, а також про виклик відповідача в судове засідання шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України. Представник позивача у судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив, відзиву позову не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14 червня 2012 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №1Ф-3203 (надалі Кредитний договір), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 80556,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з 14 червня 2012 року по 01 грудня 2013 року у розмірі 0,001% річних, а з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2017 року у розмірі 21,9% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 червня 2017 року. Відповідно до умов договору позичальник взяв на себе зобовязання повернути суму отриманих коштів, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, у строки та умовах, встановлених кредитним договором, щомісячними платежами, згідно зі встановленим графіком сплати кредиту. Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, а саме: відповідачу було видано кредит у розмірі 80556,80 грн. Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 14 березня 2017 року становить 71263,74 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі\~55356,53 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі\~15907,21 грн. Судом встановлено, що відповідно до договору факторингу № 17/10-04 від 17.10.2017 року укладеному між [PERSON] акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» право грошової вимоги за Кредитним договором № 1Ф-3203 від 14.06.2012 року р. укладеними між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до ст.1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за сплату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених ст515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 10561 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Таким чином, факт невиконання відповідачем кредитних зобовязань за Договором підтверджується матеріалами справи, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.6, 512, 514, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054-10561, 1077 ЦК України,

Outcome: approved