Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

позивач 05.05.2021р. звернулася до суду з позовом до відповідача пославшись на те, що з 2010 по 2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , за цей час у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Її спільне з відповідачем життя не склалося, тому рішенням суду від 17.11.2014р. шлюб розірвано, і з того часу донька залишалася проживати разом з нею за адресом їх реєстрації по [ADDRESS] . 03.07.2020р. вона зареєструвала шлюбу з [PERSON] , тому після того вона разом з донькою переїхала проживати до свого чоловіка в будинок , який належить на праві власності його бабі за адресою [ADDRESS] . Станом на даний час вони з відповідачем не досягли згоди щодо місця проживання їх дитини, яка на її думку, з метою гармонійного розвитку та дотримання найкращих інтересів дитини, повинна надалі залишатися проживати з нею. Однак відповідач тривалий час постійно залякує її, що забере від неї доньку та не буде давати можливості з нею бачитися, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач бачився з донькою фактично декілька разів, а донька має образу на батька із-за їх розлучення, якого вважає винним в цьому, та заявляє, що хоче жити тільки з нею (мамою). Донька на даний час навчається в школі за місцем їх проживання у с.Мужиловичі, являється фізично здоровою , має в будинку свою окрему кімнату. Її чоловік та його батьки, які проживають разом з ними, добре ставляться до доньки, а вона до них, між ними склалися родинні стосунки. Просить врахувати, що донька з народження постійно проживала з нею, між ними склалися тісні психоемоційні зв`язки, а відтак можливе розлучення з матір`ю може мати вкрай негативні наслідки для дитини. Посилаючись на приписи ст.155,160,161 СК України, просить визначити місце проживання її доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 03.06.2021р. по справі відкрито позовне провадження та відповідачу і третій особі встановлено строк для подання відзиву і пояснень щодо позову, однак такі відзив та пояснення не подали. Ухвалою суду від 01.07.2021р. витребовано від Служби у справах дітей Новояворівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору. 11.10.2021р. по справі закрито підготовче провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник -адвокат Савка Т.В. повністю підтримали позовні вимоги з вище зазначених підстав та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що донька не проживає з ним з 2018р., однак з нею він підтримує батьківські стосунки, зокрема сплачує аліменти та зустрічається періодично. Не заперечує, щоб донька проживала разом зі своєю мамою, позивачем по справі, оскільки вважає, що так для доньки буде краще. Представник третьої особи- Новояворівської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування , в судове засідання не явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішення просить врахувати Висновок органу опіки та піклування від 28.07.2021р. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р.) визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур , що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклуваннябатьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли вони спільно не проживають. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі, а також чи розірвали шлюб. В силу приписів ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла 10 років - за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків. У відповідності зі ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи даний спір суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чим інтереси інших осіб, тому приймає визнання відповідачем позову з врахуванням наступних наявними в матеріалах справи доказів. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.11.2014р. шлюб, зареєстрований 06.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано( а.с.17). За рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13.11.2020 р., вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1800,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.18-20). На час розгляду справи в суді позивач змінила своє прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON] у зв`язку з реєстрацією 03.07.2020 р. шлюбу. (а.с.15). Відповідно до Довідки №350 від 28.04.2021р., [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.25). Згідно Довідки Новояворівської міської ради від 19.04.2021р. [PERSON] та її донька [PERSON] проживають без реєстрації по [ADDRESS] ( а.с.21). Як слідує з виданих Мужиловицькою ЗЗСО I - II ступенів Новояворівської міської ради Довідки та характеристики, дитина [PERSON] навчається у 2 класі даної школи, за місцем навчання характеризується позитивно, а її мати та вітчим приділяють належну увагу вихованню дитини, мати постійно цікавиться успіхами дитини, батько дитини школу не відвідує ( а.с.23-24). Сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). Як слідує з Висновку органу опіки та піклування Новояворівської міської ради, затвердженого Рішенням виконавчого комітету №333 від 28.07.2021р., вирішено доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір`ю [PERSON] за місцем її проживання - [ADDRESS] ( а.с.63-64). З встановлених судом обставин слідує, що за спільною згодою сторін малолітня дитина [PERSON] після розлучення батьків - з 2014р., постійно проживала разом зі своєю матір`ю за місцем реєстрації за адресом [ADDRESS] . Однак після реєстрації шлюбу матері дитини з іншим чоловіком, така у липні 2020 р. разом зі своєю донькою переїхала проживати за місцем проживати свого чоловіка за адресом [ADDRESS] , з чим не погоджувався батько дитини - відповідач по справі, що свідчить про відсутність на час зверення позивача до суду згоди між батьками щодо того, з ким із них буде проживати їх дитина. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниц забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. На час розгляду справи в суді донька сторін, яка досягла 8 років, відповідно до свого віку відзначається бажанням бути нероздільно з матір`ю. В ході розгляду справи судом прийнято рішення про недоцільність заслуховування дитини [PERSON] , зважаючи на її вік, оскільки це може спричинити виникнення у дитини негативних наслідків психологічного характеру. У рішенні ЄСПЛ від 01.07.2017р. у справі «М. Є. Протии України» наголошується, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Крім того, суд керується ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна норма міститься також у ч.6 ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. З врахуванням встановлених обставини та що за час розгляду справи в суді сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, беручи до уваги найкращі інтереси малолітньої дитини і що визначення її місця проживання має відбуватися в її інтересах, а не в інтересах однієї із сторін спору, та що на обох батьків покладено обов`язок по утриманню і вихованню дитини, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] з її матір`ю [PERSON] за місцем проживанням матері. Тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю У зв`язку задоволенням позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі спали судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved