Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач 08 січня 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом (а.с.2-5), у якому посилаючись на викладені обставини просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 51 200,48 грн., з якої: сума основного боргу - 50 000,00 грн., 3% річних - 805,48 грн., сума інфляційних - 395,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що між сторонами 01 січня 2019 року укладено договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 95 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути вказану суму до 30.05.2019 року. Проте відповідач порушує взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у зв`язку із чим, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження (а.с.13). Про день, час та місце судового засідання часники справи повідомлялись відповідно до положень ст..ст. 128-129 ЦПК України. Позивач та його представник адвокат - Штефан С.А., надали письмові заяви, в яких просять розгляд справи провести без своєї участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.24,25). Відповідач в судове засідання не з`явився. Про причини неявки не повідомив. Письмових зав та відзиву на позов не надавав. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 01 січня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у простій письмовій формі (а.с.9), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 95 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути таку ж саму суму, у строк до 30.05.2019 року. [PERSON] 12.06.2019 року повернув частину позики в сумі 45 000,00 грн., про що зазначено у вищевказаній розписці сторонами (а.с.9). Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором позики від 01.01.2019 року у розмірі 51 200,48 грн., з якої: сума основного боргу - 50 000,00 грн., 805,48 грн. - 3% річних, 395,00 грн. - інфляційні витрати. Відповідач у відповідності до ст.81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. Таким чином, враховуючи вищевикладене, за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими, законними, доведеними, у зв`язку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за належне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved