Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення та виселення відповідачів, мотивуючи його тим, що 15.08.2007 року між позивачем та [PERSON] (відповідач-1) укладений кредитний договір № К3В1GК03586543, відповідно до якоговідповідч-1 отримав грошові кошти на загальну суму 63 702,40 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% річних, з кінцевим терміном повернення - 15.08.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 15.08.2007 року між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка належить відповідачу-1 на прав власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2007 року. Зважаючи на те, що відповідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, та у нього перед позивачем виникла заборгованість станом 06.06.2013 року у розмірі 71 196,30 дол. США, позивач просить на підставі ст.ст. 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки, що предметом договору іпотеки від 15.08.2005 року. Також, позивач просить висилити відповідачів, які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав що зазначені в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача-1 проти позову заперечував та просив в позові відмовити. В судове засідання інші відповідачі не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. 15.08.2007 року між позивачем та відповідачем-1, в якості позичальника, був укладений кредитний договір № К3В1GК03586543, згідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти на загальну суму 63 702,40 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 15.08.2007 року між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір іпотеки, згідно умов даного договору предметом іпотеки є квартира, відповідно до якого банку в іпотеку передано квартира загальною площею 44,30кв.м., житлової площею 31,00кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві право власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2007 року, сторонами обумовлено ціна предмету іпотеки - 309 425,00грн. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що позивачем зобов'язання за кредитним договором були виконані, а саме відповідач-1 було надано грошові кошти у кредит в сумі 63 702,40 доларів США на умовах кредитного договору, дану обставину сторони не заперечували. Станом 06.06.2013 року, відповідач-1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та у перед банком виникла заборгованість у розмірі 71 196,30 дол. США Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У п.п. 7.1 кредитного договору сторони погодили, що кредит наданий банком повинен бути повернутий відповідачем-1 строком до 15.08.2037року. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № К3В1GК03586543 від 15.08.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем-1 вбачається, що останній дійсно не виконував свого зобов'язання визначеного умовами цього договору. Відповідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Враховуючи вищенаведені норми закону, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування спору з відповідачами у відповідності до приписів ч. 1 ст. 3 ЦПК України. А тому суд вважає, що позовна вимога про виселення із спірної квартири із зняттям відповідачів з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 627, 628, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 38-40 Закон України «Про іпотеку»,

Outcome: partial