Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Перший заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Звенигородської районної ради Черкаської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь Звенигородської обласної ради Черкаської області кошти в сумі 5726,18 грн відшкодування шкоди, завданої державі злочином та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області встановлено факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та у зв`язку з відмовою потерпілого від приватного обвинувачення провадження у справі закрито. Ухвала Катеринопільского районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року набрала законної сили 11.09.2020 року. Згідно зазначеної ухвали суду [PERSON] наніс [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого КНП «Катеринопільска центральна районна лікарня» було витрачено на його лікування 5726,18 грн. Звенигородською районною радою яка є правонаступником Катеринопільскої районної ради Черкаської області, яка є його засновником, не вжито заходів щодо стягнення вказаної суми шкоди. Ухвалою суду від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. А згідно з положеннями абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Також Пленум роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України 2004 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України встановлено ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року. Відповідачем не оспорюється розмір заподіяної шкоди державі внаслідок вчинення ним злочину. За таких обставин суд проходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовної заяви заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Звенигородської районної ради Черкаської області. Крім того, судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved