Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач 08 лютого 2016 року звернулась з позовом до відповідача про визначення умов користування домоволодінням №12 на площі Гусєва в місті Кодимі, Одеської області. В позовні заяві позивач [PERSON], посилалася на те, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року поділено між нею та неповнолітнім [PERSON], як спадкоємцями за законом належне [PERSON] спадкове майно житловий будинок з надвірними спорудами №12, розташований в місті Кодимі, Одеської області на площі Гусєва. Згідно цього рішення, [PERSON] виділено та визнано право власності на 2/3 частини домоволодіння, а [PERSON] 1/3 частину зазначеного домоволодіння, без визначення виділених часток в натурі. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи, виділити 1/3 та 2/3 частки цього домоволодіння в натурі технічно неможливо. В той же час їй необхідно користуватися своєю часткою у спірному домоволодіння, а для цього виникло питання щодо умов користування цим помешканням. Це і змусило її звернутися до суду. Просить: терасу, яка значиться в характеристиці будинку як тераса 7-7; коридор 1-7, площею 4 кв.м; туалет 1-8, площею 2,8 кв.м; кухню 1-9, площею 11,3 кв.м виділити для загального користування; житлову кімнату 1-2, площею 10,9 кв.м виділити їй для користування; виділити [PERSON] для користування: житлову кімнату 1-1 площею 14,2 кв.; житлову кімнату 1-6, площею 8,2 кв.м; пішохідну доріжку залишити для загального користування. В судове засідання позивач і її представник (на підставі довіреності) не з»явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та її представник (на підставі довіреності) в судове засідання не з»явились, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно рішенню Кодимського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року (справа №503/1756/14-ц) по справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особи [PERSON], Кодимська районна державна адміністрація, про поділ спадкового майна, спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON], поділена між спадкоємцями: [PERSON] і паламарчук [PERSON] наступним чином: [PERSON] виділено у власність 2/3 ідеальної частини домоволодіння №12, розташованого в місті Кодимі, Одеської області на площі Гусєва; [PERSON] -1/3 ідеальної частини зазначеного домоволодіння. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до такого. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Судом установлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року (справа №503/1756/14-ц) по справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особи [PERSON], Кодимська районна державна адміністрація, про поділ спадкового майна, спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON], поділена між спадкоємцями: [PERSON] і паламарчук [PERSON] наступним чином: [PERSON] виділено у власність 2/3 ідеальної частини домоволодіння №12, розташованого в місті Кодимі, Одеської області на площі Гусєва; [PERSON] -1/3 ідеальної частини зазначеного домоволодіння. Цим же рішення суду встановлено, що виділ в натурі спірного майна не є можливим. Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України. Згідно частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішення суду. Згідно пункту другого частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право користування (сервітут). Згідно частини 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частиною першою статті 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно статті 404 (ч.1,3) ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Ту обставину, що сторони не можуть користуватися майном, що належить їм на праві власності з огляду на те, що це майно не можливо виділити в натурі, дає підстави суду визначити умови користування кожного із власників ідеальних часток майна. Тобто, позивач буде мати змогу користуватися майном відповідача, а той в свою чергу, буде мати змогу користуватися майном позивача. Отже, суд констатує, що вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.124 Конституції України, ст.ст. 11,395, 401,402, 404 ЦК України,

Outcome: approved