Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 25 вересня 2012 року у загальному розмірі 23187 грн. 83 коп.. В обґрунтування позову зазначається, що 25 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згодом кредитний ліміт було збільшено до 10000 грн.. Позивач зобовязання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на 28 лютого 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 23187 грн. 83 коп.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що у травні 2013 року після внесення змін до Анкети клієнта [PERSON] було видано карту «Універсальна» з кредитним лімітом 3500 грн.. Відповідачем на протязі травня, червня, липня та серпня 2013 року здійснювались платежі за допомогою платіжної карти та додатково було оформлено схему платежів «оплата частинами». На думку представника позивача, наданими до суду документами повністю доведено отримання відповідачем кредиту у загальному розмірі 10170 грн. 18 коп., а тому відповідач зобовязаний сплатити Банку заборгованість, яка виникла у звязку з отриманням кредиту. Відповідач у судовому засіданні за перечував проти позову та додатково пояснював, що під час оформлення кредитного договору 25 вересня 2012 року відбував покарання у виді позбавлення волі на підставі вироку Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 серпня 2009 року у Північній виправній колонії № 90, яка знаходиться в м. Херсон. Звільнився з виправної колонії 15 лютого 2013 року. У травні 2013 року дійсно звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням отримати кредит, однак в наданні йому кредиту було відмовлено. Таким чином, договір кредитування з позивачем не укладав, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, судом встановлено, що вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 серпня 2009 року [PERSON] засуджено до чотирьох років позбавлення волі. Після набрання вироком законної сили [PERSON] відбував покарання у Північній виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області та був звільнений 15 лютого 2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду надано копію кредитного договору від 25 вересня 2012 року, з якого вбачається, що [PERSON] в м. Нікополь Дніпропетровської області було заповнено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки на рахунку, який відкрито на імя [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 23187 грн. 83 коп., Банк звернувся до суду із відповідною позовною заявою про стягнення зазначеної суми з відповідача. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 ст. 638 Кодексу встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюєтся сторонами, в період з 2009 року по лютий 2013 року [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі, у звязку з осудженням судом до чотирьох років позбавлення волі (а.с. 50, 69). 30 липня 2012 року мати [PERSON] [PERSON] зверталась до органів внутрішніх справ із заявою про крадіжку паспорту [PERSON], що підтверджується відповідною постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 31 липня 2012 року (а.с. 51, 52, 53) В договорі від 25 вересня 2012 року зазначено реквізити паспорту [PERSON], який було втрачено у липні 2012 року (а.с. 5). Також в договорі зазначено місце укладання договору м. Нікополь Дніпропетровської області, однак як встановлено вище, у вересні 2012 року [PERSON] перебував у виправній колонії в Херсонській області, а тому не міг знаходитись в м. Нікополь по обєктивним причинам. Будь-яких доказів, які спростовують надану відповідачем інформацію, Банком до суду не надано. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ст. 11 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин справи та зазначених норм цивільного законодавства між Банком та [PERSON] правовідносини зобовязального характеру на підставі кредитного договору від 25 вересня 2012 року не виникли, оскільки Банком не доведено укладання відповідачем названого кредитного договору в м. Нікополь Дніпропетровської області 25 вересня 2012 року. Судом не приймається як доказ укладання кредитного договору, надана Банком Заява про зміну персональних даних клієнта Банку (а.с. 73), оскільки, як зазначено вище, відповідачем не укладався первинний договір від 25 вересня 2012 року, що представник позивача не заперечує, а тому не може бути внесено зміни до договору, який сторонами не укладався. Також судом не приймається як доказ оформлення договору, надані Банком світлини, на яких зображений відповідач із кредитною карткою в руках, оскільки з наданих світлин не можливо встановити фактичну дату фотографування та номер картки, яку оформлено відповідачу (а.с. 101, 102). Також судом не приймається до уваги посилання представника позивача на оформлення послуги «Регулярний платіж» та покупку товару в магазині «Алло» по схемі № 2 «Оплата частинами», оскільки представником Банку не доведено активування такої послуги як «Регулярний платіж» відповідачем через працівника Банку, або через термінал, або через інтернет-ресурс «Приват24». Щодо покупки товару в магазині «Алло» слід зазначити наступне. На запит суду про надання інформації, чи придбавався [PERSON] товар в магазину «Алло» 26 серпня 2013 року за договором № 13082600331116, оформленим за допомогою послуги Банку «Оплата частинами» (а.с. 108), керівництвом ТОВ «Алло» було надано відповідь, згідно якої ТОВ «Алло», відповідно до договору між ТОВ «Алло» та ПАТ КБ «ПриватБанк», не має права розголошувати інформацію про операції, картки клієнтів та їх персональних даних по транзакціям, що процесуються через підприємство. Таким чином, Банком не доведено придбання відповідачем товару в магазині «Алло» за допомогою послуги Банку «Оплата частинами». З урахуванням всього вищевикладеного, норм цивільного законодавства та встановлених обставин справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено наявність договірних відносин між Банком та відповідачем щодо отримання останнім кредиту у розмірі 10170 грн. 18 коп., а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 23187 грн. 83 коп. за кредитним договором № б/н від 25 вересня 2012 року.

Outcome: dismissed