Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 13474,50грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00грн. Позовні вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 09 листопада 2018 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № АМ/6742936 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Ford MONDEO», реєстраційний номер [NUMBER] (забезпечений транспортний засіб). 10 грудня 2018 року в м. Мелітополі на просп. 50-річчя Перемоги, вул. Героїв Сталінграду відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасником даної пригоди був забезпечений транспортний засіб «Ford MONDEO», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок даної пригоди було пошкоджено торгівельну споруду кафе « [INFO] ». Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 березня 2019 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . 14 грудня 2018 року до AT «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, звернувся [PERSON] - власник торгівельної споруди кафе « [INFO] ». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди власник торгівельної споруди кафе « [INFO] » зазнав матеріальних збитків. Відповідно до накладних від 14 грудня 2018 року вартість відновлювального ремонту торговельної споруди кафе « [INFO] » становить 28550,00 грн., а відповідно до кошторису витрат станом на 10 грудня 2018 року вартість ремонту становить 14 474,50 гривень. За результатами розгляду зібраних документів AT «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 10 грудня 2018 року страховим випадком, про що 05 грудня 2019 року було складено страховий акт № 133615. Відповідно до платіжного доручення № 21548 від 06 грудня 2019 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт торгівельної споруди кафе « [INFO] » в розмірі 13 474,50 гривень. Таким чином,\~фактичні витрати\~AT\~«ПРОСТО-страхування»,\~пов`язані з\~цим страховим\~випадком складають\~13\~474,50\~гривень,\~які підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~користь ПАТ «ПРОСТО-страхування». За надану правничу допомогу позивач сплатив 5 000,00 гривень, що підтверджується\~реєстром справ\~від 01\~квітня 2021\~року (Додаток\~№ 1\~до Договору),\~актом виконаних\~робіт від\~30\~квітня 2021\~року;\~детальним описом\~робіт (наданих\~послуг)\~від 30\~квітня 2021\~року;\~(Додаток\~№ 1.14\~до Договору),\~який є\~невід`ємною\~частиною Договору\~№1\~ від\~02\~січня 2020\~року,\~та платіжними\~дорученням №\~5716\~від 02\~квітня 2021\~року.\~Вартість однієї\~нормо години\~адвоката у\~розмірі 1\~000,00\~грн.\~відповідає середній\~ціні ринку\~послуг адвоката\~в місті\~Києві,\~та до\~цього ж\~не перевищує\~гранично допустимий\~розмір компенсації\~витрат на\~правничу допомогу,\~визначену Законом\~України «Про\~граничний розмір\~компенсації витрат\~на правничу\~допомогу у\~цивільних та\~адміністративних справах»,\~який 15.12.2017\~втратив свою\~чинність.\~За змістом\~детального опису\~робіт (наданих\~послуг)\~виконаних для\~надання правничої\~допомоги,\~вбачається,\~що адвокат\~Синюк С.Л.\~надав позивачеві\~юридичні консультації,\~вивчив матеріали\~справи і\~відповідну законодавчу\~базу,\~проаналізував практику\~і склав\~документ правового\~характеру,\~що узгоджується\~із обов`язками,\~визначеними договором\~про надання\~правової допомоги.\~Таким чином,\~розмір судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги становить 5 000,00 гривень, які підлягають\~стягненню з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «ПРОСТО-страхування». Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною у позові, а саме: [ADDRESS] , та розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з вимог ст.ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 листопада 2018 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс № АМ/6742936 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Ford MONDEO», реєстраційний номер [NUMBER] (забезпечений транспортний засіб) /а.с.6/. 10 грудня 2018 року в м. Мелітополі на просп. 50-річчя Перемоги, вул. Героїв Сталінграду відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасником даної пригоди був забезпечений транспортний засіб «Ford MONDEO», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок даної пригоди було пошкоджено торгівельну споруду кафе « [INFO] ». Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 березня 2019 року 10.12.2018 року о 00 годині 15 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Ford Mondeo, д/з [NUMBER] по пр. 50-річчя Перемоги, 1/1 вул. Героїв Сталінграду (кафе «Джокер») в м. Мелітополі Запорізької області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, скоїв наїзд на торгівельну споруду кафе, чим заподіяв матеріальну шкоду та залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.3 б, 12.1 ПДД України. За результатом даної ДТП автомобіль та торгівельні споруди пошкоджені. Крім того, 10.12.2018 року о 00 годині 15 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Ford Mondeo, д/з [NUMBER] по пр. 50-річчя Перемоги, 1/1 вул. Героїв Сталінграду (кафе «Джокер») в м. Мелітополі Запорізької області, скоїв ДТП за вищевказаних обставин, в порушення п. 2.10 (а) ПДД України, залишив місце пригоди, внаслідок чого для встановлення його місця знаходження застосовувались розшукові заходи. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік /а.с.19/. Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 14 грудня 2018 року до AT «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, звернувся [PERSON] - власник торгівельної споруди кафе « [INFO] » /а.с.7-8/. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди власник торгівельної споруди кафе « [INFO] » зазнав матеріальних збитків. Відповідно до накладних від 14 грудня 2018 року вартість відновлювального ремонту торговельної споруди кафе « [INFO] » становить 28550,00грн., а відповідно до кошторису витрат станом на 10 грудня 2018 року вартість ремонту становить 14 474,50 гривень /а.с.26-29/. За результатами розгляду зібраних документів AT «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 10 грудня 2018 року страховим випадком, про що 05 грудня 2019 року було складено страховий акт № 133615 /а.с.31/. Відповідно до платіжного доручення № 21548 від 06 грудня 2019 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт торгівельної споруди кафе « [INFO] » в розмірі 13 474,50 гривень /а.с.32/. 29.01.2020 позивач направив відповідачеві претензію про сплату 13 474,50 гривень в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, у зв`язку з тим, що він є особою, відповідальною за шкоду завдану потерпілому /а.с.33/. Станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове, відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, у разі, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. З огляду на вищезазначене позивач має право регресної вимоги до відповідача, який є відповідно страхувальником та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП і самовільно залишив місце пригоди, про відшкодування збитків в розмірі сплаченого страхового відшкодування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведено, а матеріалами справи підтверджено право вимоги ПАТ\~«ПРОСТО - страхування»\~на відшкодування витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 13 474,50 гривень, а також витрат на оплату судового збору в розмірі 2270,00 гривень. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має бути визначений умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, Адвокатське бюро «Синюк та Партнери» в особі керуючого бюро адвоката Синюка С.Л. надає правову допомогу AT «ПРОСТО-страхування». Згідно наданого суду акту виконаних робіт вартість послуг адвоката склала 5000,00 грн. Суду надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 30.04.2021; рахунок фактуру №8 від 01.04.2021 та платіжне доручення №5716 від 02.04.2021 про оплату юридичних послуг відповідно до договору №1 від 02.01.2020 згідно рахунку №8 від 01.04.2021 /а.с.39-47/. Враховуючи, що позивачем надано суду документи, що свідчать про оплату послуг, пов`язаних із наданням правової допомоги, та які оформлені у встановленому законом порядку, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved