Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що 30.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту на придбання товарів тривалого використання № 352/3443-КУ8-КС2 (далі - Кредитний договір), згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 5519,56 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти до 29.07.2010 року зі сплатою 27 відсотків річних та комісійної винагороди. Проте, Відповідач порушив умови вищевказаного договору та допустив заборгованість, яка станом на 03.02.2015 року становить 20415,69 грн., в т.ч.: 5235,26 грн. - заборгованість за кредитом; 9099,59 грн. - заборгованість за відсотками; 1159,61 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1678,99 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 1324,52 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 1917,72 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками. В судове засідання представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» - Матвійчук М.З. не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить справу розглянути без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] в письмовій формі було укладено Договір кредиту № 352/3443-КУ8-КС2 на придбання товарів тривалого використання (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] (Відповідач) у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 5519,56 грн. зі сплатою 27 процентів річних, з кінцевим терміном повернення 29.07.2010 року (п. 1.1. Кредитного договору). У відповідності до п. 1.3 Кредитного договору кредит було надано для придбання мініелектростанції. Відповідач зобов'язався щомісячно включно до 20-го числа згідно з графіком (п.п. 1.2., 2.4.1 Кредитного договору) здійснювати погашення основної суми кредиту шляхом сплати щомісячного платежу 229,98 грн. (а.с. 7-8). Згідно п. 2.1. Кредитного договору видача кредиту надається шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку [NUMBER] в Відділення № 352 на цілі визначені п. 1.3 договору. [PERSON] (відповідач) одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № ав/2929/ав від 30.07.2008 року (а.с. 9). Згідно п.п. 3.3.3, 3.3.5 Кредитного договору відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати кредитору проценти за користування кредитом в порядку визначеному п.п. 2.4-2.5 цього договору та повертати кредит в порядку , що визначений п.п. 1.1, 1.2 та 2.4.1 договору. Також відповідно до п. 3.3.4 Кредитного договору позичальник зобов'язався сплатити кредитору комісію за відкриття позичкового рахунку в сумі 441,56 грн. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, п. 4.1 Кредитного договору визначено, що за прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, та/або прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.п. 1.1, 1.2, 2.4.1, 2.7.2, 4.4, 5.4 цього договору, та/або комісії за відкриття позичкового рахунку, визначеної п. 3.3.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 10 процентів від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Окрім зазначеного, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений Кредитним договором. Відповідач прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 03.02.2015 року в розмірі 20415,69 грн., яка складається з: 5235,26 грн. - заборгованість за кредитом; 9099,59 грн. - заборгованість за відсотками; 1159,61 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1678,99 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 1324,52 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 1917,72 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками (а.с. 10-11). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості відповідача за Договором кредиту № 352/3443-КУ8-КС2 від 30.07.2008 року, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. за платіжним дорученням № 0000249939 від 18.02.2015 року (а.с. 1). На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 625, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved