Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який заочним рішенням Врадіївського районного суду від 11.06.2018р. було задоволено повністю. Ухвалою суду від 30.05.2019р. заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області скасовано, справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 14.08.2009р. між ним та [PERSON] було укладено договір б/н , відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. У заяві на видачу кредиту позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором виконав, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості та її складових, яка через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань станом на лютий 2018р. склала 117000 грн., з них: 11899,20 грн. заборгованість за кредитом та 105100,80 грн. заборгованість по процентам. В судовому засідання представник позивача Вержиховський В.В. просив позов задовольнити. В судове засідання 27.07.2020р. не з`явився, звернувшись з заявою (вх.№5935 від 26.12.2019р.) про розгляд справи у його відсутність, в якій вимоги підтримує Відповідач [PERSON] позов не визнав, оскільки останній погашення по кредиту було здійснено ним у вересні 2014 року, а тому строк позовної давності сплив ще у вересні 2017р., а з позовом банк звернувся у квітні 2018р. Щодо платежу вчиненого, згідно розрахунку, 21.08.2015р., то послався, що вчинення цих дій не може вважатися такими що переривали строк позовної давності, оскільки таке погашення було вчинено банком шляхом автоматичного списання. Просив застосувати строки позовної давності, про що подав заяву за вх.№4705 від 15.10.2019р.. В судове засідання 27.07.2020р. відповідач [PERSON] не з`явився, звернувшись з заявою (вх.№2892 від 02.07.2020р.) про проведення судового засідання у його відсутність та закінчення його у відсутність відповідача, в якій просив застосувати строк позовної давності. Представником позивача Гаренко Н. В. було подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення за вх.№2864 від 11.06.2019р. та додаткові пояснення за вх. №3417 від 16.07.2019р., в яких остання послалася, що підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, а тому відповідно до ст. 634 ЦК України, між ними було укладено договір приєднання, який укладається шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов договору однією стороною у формулярах чи інших стандартних формах. Договір відповідає нормам цивільного законодавства. Також вказувала що з розрахунку заборгованості вбачається користування позичальником кредитними коштами, та здійснення часткового погашення заборгованості. Щодо строку позовної давності зазначила, що строк дії перевипущеної кредитної картки до останнього дня - 12/2016р., позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 11.04.2018р., до спливу позовної давності, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, дослідивши докази, представлені сторонами та з`ясувавши фактичні обставини справи приходить до наступного: Так, 14.08.2009 року між [PERSON] та ЗАТ «ПриватБанк» було укладено договір б/н у виді заяви, відповідно до якої позичальник виявив бажання отримати кредитку «Універсальна «55 днів пільгового періоду» та погодився з тим, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних /2,5%/місяць/ на суму залишку заборгованості за кредитом. Сума кредиту, розмір процентів, та неустойки /штрафів/ визначені у заяві на отримання кредиту, яка підписана [PERSON] . В ній же визначено номер карти [NUMBER] та строк її дії - 02/13 (заява від 14.08.2009р. №1512141400115073256 /штрих-код [NUMBER] ); Крім того, позичальником підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено розмір відсотків - 2,5%/місяць, та розмір щомісячних платежів -7% від заборгованості, та строк їх внесення - до 25 числа місяця наступного за звітним, порядок нарахування та ставка пені, комісії, штрафів. (довідка про умови кредитування від 14.08.2009р. №0614081000115056562); Також банком надано умови і правила надання банківських послуг, у п.п. 9.12 розд. 9 яких сторони визначили що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на такий же строк. (умови та правила надання банківських послуг); Кредитний ліміт за договором банком неодноразово збільшувся, останнього разу - 11.08.2013р. до 11900 грн. (довідка про зміну умов кредитування від 15.03.2018р.); За укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитним договором б/н, позичальнику були надані наступні кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття якої 14.08.2009р. та термін дії 02/13, а також перевипущена з №5457082390382419 дата відкриття якої 13.12.2012р. та термін дії 12/16р. (довідка б/н та дати надана на ухвалу суду як додаток до листа банку за вх.№1313 від 25.03.2020р.); Звертаючись до суду з позовом банк просив стягнути із відповідача борг у сумі 117000 грн, який складається із заборгованості за кредитом в розмірі 11899,20 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 105100,80 грн. з 25.04.2013 р. по 31.01.2018 року (розрахунок заборгованості за договором станом на 28.02.2018р.); Відповідач безперервно користувався кредитними коштами, частково їх погашаючи. 13.03.2013 р. не мав заборгованості по кредиту (поточній, простроченій заборгованості та по процентам), внісши на її погашення 2400 грн., після чого знову продовжив користуватися кредитними коштами, внаслідок чого в період з 27.03.2013р. по 29.08.2014р. у нього утворилася поточна заборгованість по тілу кредиту в сумі 11607,84 грн., прострочена заборгованість по кредиту в сумі 291,36 грн. та заборгованість по процентам в сумі 656,07 грн. (розрахунок заборгованості за договором станом на 28.02.2018р., виписка по рахунку за період з 1999р. по 02.05.2020р.); . До 31.08.2014 р. банк нараховував проценти по договору за ставкою визначеною сторонами у заяві та довідці про умови кредитування, як 30% річних, та з 01.09.2014р. банк почав нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом по збільшеній відсотковій ставці, як 34,8% річних, та з 01.04.2015р. - як 43,2% річних (розрахунок заборгованості станом на 28.02.2018р., відповідь банку №2333 від 02.06.2020р., та №5936 від 26.12.2019р.); Останні платежі на погашення заборгованості позичальник вчинив 11.06.2014 р. в сумі 700 грн., які були зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотків; а також 12.07.2014р. в сумі 700 грн., які були зараховані на погашення тіла кредиту та процентів (розрахунок заборгованості наданий банком до суду разом з позовною заявою станом на 28.02.2018р., та виписка по рахунку за період з 01.01.1999р. по 11.12.2019р. надана на ухвали суду); Останнього разу відповідач користувався кредитною карткою в липні 2014р., розрахувавшись нею 21.07.2014р. за придбання квитка через приват24, та шляхом поповнення мобільного телефону [NUMBER] та [NUMBER] через приват24, а саме 28.07. та 31.07.2014р., відповідно (виписка по рахунку за період з 01.01.1999р. по 11.12.2019р. надана на ухвали суду); 29.11.2014р. та 21.08.2015р. відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості, в сумі 20,86 грн. та 715,84 грн., відповідно, які були зараховані на погашення сум комісії та пені (розрахунок заборгованості наданий банком до суду разом з позовною заявою станом на 28.02.2018р., та виписка по рахунку за період з 01.01.1999р. по 11.12.2019р. надана на ухвали суду, довідка від 04.04.2019р. на ім`я [PERSON] ); Ухвали суду в частині надання детального розрахунку заборгованості по кредиту з первісною відсотковою ставкою визначеної сторонами у заяві на видачу кредиту та довідці про умови кредитування як 2,5% не виконані, з посиланням на неможливість надання такого з технічних причин (лист вх.№2333 від 02.06.2020р.); ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав і обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1. статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Суд вважає що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягення кредитної заборгованості. При прийнятті рішення суд керується. Відповідно до статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом якістотні абоє необхіднимидля договорівданого виду,а такожусі тіумови,щодо якихза заявоюхоча боднієї ізсторін має бути досягнуто згоди. Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, згідно зістаттею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зістаттею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною 1 статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 25.04.2013р. і станом на 31 серпня 2014 року банком нараховані проценти за базовою процентною ставкою 30 % річних (2,5 % на місяць) в розмірі 656,07 грн. З 01 вересня 2014 року банк застосовував базову процентну ставку 34,80 % (2,9 % на місяць), а з 01 квітня 2015 року - 43,20 % (3,6 % на місяць). Проте підписана сторонами заява на видачу кредиту та довідка про умови кредитування не містить умов щодо підвищення розміру процентної ставки (2,9 % та 3,6 %). А доказів того, що відповідач належним чином повідомлявся про зміну відсоткової ставки по кредиту позивач суду не надав. А тому суд не вбачає підстав для застосування в повній мірі наданого позивачем розрахунку для визначення розміру заборгованості по процентам, а вважає обґрунтованим стягнення заборгованості по процентам, виходячи з базової процентної ставки (2,5 % на місяць), які були погоджені сторонами, зокрема, з якою ознайомився та погодився [PERSON] . Ухвали суду в частині надання розрахунку заборгованості з врахуванням відсоткової ставки 2,5%/місяць банком виконані не були, з посиланням на технічні причини. Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 28.02.2018 року, суд враховує таке. За цей період заборгованість по тілу кредиту була не змінною та становила 11899,20 грн. Період прострочення складає за 2014р. 122 дні, за 2018р. - 59 днів., та 3 роки (2015р. - 365днів, 2016р.- 366 днів, 2017р. - 365 днів). Отже, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, які нараховані банком за період з 25.04.2013 р. по 31.08.2014р. в сумі 656,07 грн., та за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018р. в розмірі 12479,49 грн. (11889,20х30%/360)х122=1193,18 грн.) + (11899,20х30%/360)х365=3569,76грн.), (11889,20х30%/360)х366=3569,76 грн.) + 11889,20х30%/360)х366=3569,76 грн.) +11889,20х30%/360)х59=577,03 грн.), а всього за період з 25.04.2013р. року по 28.02.2018 року в розмірі 13135,56 грн. Доказів повернення коштів, які отримав відповідач за договором кредиту із ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та виконання належним чином взятого на себе зобов`язання суду не надано. Так само відповідачем не надано доказів на спростування нарахованої позивачем заборгованості. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 11899,20 грн. та по процентам в сумі 13135,56грн., всього в сумі 25034,76 грн. Заява позивача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст.267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно дост. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Встановлено, що кредитний договір було укладено у серпні 2009 року. Строк дії останньої картки визначено 12/2016 року. З даним позовом Банк звернувся до суду 11.04.2018р.. Таке свідчить про те, що позивач до суду з даним позовом звернувся у межах позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762грн. Тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (21,40%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 377,07 грн.

Outcome: partial