Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 18617,96 грн. заборгованості по відсотках за договором №LVXRRС04200052 від 07.06.2007 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до кредитного договору від 07.06.2007 року, який згідно ст.634 ЦК України є договором приєднання, [PERSON] отримав кредит в сумі 1961,85 грн. на строк шість місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 48,07 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 366,85 грн. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Відповідно до п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 15,75% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник умов договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту відповідно до розрахунку станом на 09.12.2014 року складає 1961,85 грн. Оскільки кредитний договір не є розірваним чи припиненим з правових підстав, визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Позивач просить захистити своє право і стягнути з відповідача суму заборгованості по нарахованих на прострочену заборгованість відсотках за період відповідний збільшеному терміну позовної давності, встановленому п. 5.5 Умов, з 09.12.2009 року по 09.12.2014 року, що складає 18617,96 грн. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з даної норми закону - кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Як встановлено судом, відповідно до укладеного кредитного договору №LVXRRС04200052 від 07.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1961,85 грн. на строк шість місяців з кінцевим терміном повернення 07.12.2007 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 48,07 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 366,85 грн. (а.с.6-10). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 1 по 5 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 386,75 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно Умов. Крім того, згідно п. 4.2 Умов визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,75 % на місяць, розрахованої від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборотуабо інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є його прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед позичальником виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Зокрема, станом на 09.12.2014 року розмір простроченої заборгованості за кредитом становить 1961,85 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком суми заборгованості (а.с. 5). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Крім того, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ( частина першо статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Таким чином, припинення строку дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору й відповідно не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається не виконаним відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України. В пунктах 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, до яких приєднався відповідач підписуючи договір (заяву) №LVXRRС04200052, визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 07.12.2007 року в договорі (заяві) №LVXRRС04200052 саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому. При цьому, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного повернення кредиту та сплати процентів й відповідно належного виконання взятих на себе за договором кредиту зобов'язань. Відповідно до п.п. 4.1, 4.7 Умов, за користування кредитом у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у заяві. При непогашенні кредиту в строки, установлені у заяві й п.3.2.2 Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що договір (заява) №LVXRRС04200052 не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Стаття 256 ЦК України дає визначення позовної давність як - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного праву або інтересу. За правилами ч.1ст.259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони дійшли згоди, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту, засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що свідчить про те, що відповідач з умовами був ознайомлений й відповідно сторони досягли домовленості щодо зміни термінів строків позовної давності, та на які вимоги банку сплили строки позовної давності, а які вимоги пред'явлено у межах строків позовної давності. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи те, що доказів своєчасного повернення кредиту та сплати відповідачем процентів не надано, як і не надано доказів припинення зобов'язань, а також доказі оспорення умов кредитування в частині визначення строку позовної давності й відповідно не подано суду заяв щодо застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску банком строків звернення до суду за захистом своїх прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості 1861,85 грн., згідно наданого банком розрахунку , є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути звідповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.16).

Outcome: approved