Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

ПАТ «Платинум банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], третя особа - Служба у справах дітей Дзержинської районної у місті Харкові ради про виселення осіб з жилого приміщення, що розташоване у [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те що, 10.06.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум банк», та [PERSON], [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №3.08062521.х, згідно умов якого відповідачам на умовах повернення, строковості, платності було надано кредит у розмірі 30000,00 доларів США строком на 180 місяців зі сплатою 9,99% річних. В забезпечення виконання зобов'язань сторони уклали 10.06.2008 року договір іпотеки №3.08062521.х, згідно з яким відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме належну їй на праві власності квартиру №60, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сухумська, б.24. У зв'язку з порушенням відповідачами умов кредитного та іпотечного договорів, з метою забезпечення виконання зобов'язань, 18.11.2011 року було вчинено виконавчий напис №1001, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 23.05.2013 р. банком на адресу квартири, де відповідачі проживають разом із малолітньою [PERSON], було надіслано письмову вимогу про виселення від 22.05.2013 р. вих. №50-04-03/11941 в порядку, передбаченому ст.40 Закону про іпотеку. Дана вимога була отримана відповідачами 28.05.2013 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на теперішній час відповідачі проживають в квартирі, чим створюють перешкоди у проведенні виконавчих дій. Крім того, проживання відповідачів у квартирі негативно впливатиме на попит на дане житлове приміщення під час проведення прилюдних торгів з реалізації даного нерухомого майна. Представник позивача подав клопотання, в якому просив слухати справу у його відсутності позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі надали письмові заперечення, в яких в задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на те, що квартира № [ADDRESS] не була придбана за кредитні кошти за кредитним договором від 10 червня 2008 року, а була придбана відповідно договору № Х105 про участь у Фонді фінансування будівництва від 10.04.2007 року та договору № Х105 про уступку майнових прав від 21.04.2008 р., а тому, відповідно до діючого законодавства України, не є іпотечним майном. Представник Служби у справах дітей Дзержинської районної у місті Харкові ради надав до суду заяву про слухання справи без участі представника та просив при прийнятті рішення прийняти до уваги інтереси дитини. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. 10.06.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №3.08062521.х, згідно умов якого відповідачам на умовах повернення, строковості, платності було надано кредит у розмірі 30000,00 доларів США строком на 180 місяців зі сплатою 9,99% річних. В забезпечення виконання зобов'язань сторони уклали 10.06.2008 року договір іпотеки №3.08062521.х, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме належну їй на праві власності квартиру №60, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сухумська, б.24 . У зв'язку з наявністю у позичальників простроченої заборгованості по кредиту в сумі, еквівалентній 26875,71 доларам США, прострочених відсотків у сумі, еквівалентній 289,70 доларам США та пені у сумі 5037,95 гривень, які не були погашені відповідачами у наданий їм строк, ПАТ «Платинум банк» звернувся до приватного нотаріусу КМНО [PERSON] 18.11.2011 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі №3.08062521.х, зареєстрований в реєстрі за №1001, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру №60, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Сухумська, б.24, що є предметом іпотеки. Таким чином, банк змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, скориставшись своїм правом на позасудовий спосіб захисту, а саме шляхом подання заяви до нотаріусу про вчинення виконавчого напису, який відповідно було вчинено 18 листопада 2011 року. Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції 06.12.2011 року було відкрито виконавче провадження №30228278 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу, про що винесено відповідну постанову. 27.05.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області по виконавчому провадженню №30228278 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». З метою усунення перешкод з боку відповідачів у проведенні виконавчих дій, а саме продовження проживання в квартирі, що є предметом іпотеки, позивач звернувся до суду із позовною заявою про виселення осіб з житлового приміщення. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 4 ст. 109 Житлового кодексу України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення квартира № [ADDRESS] було придбане відповідачами раніше укладання договорів про іпотечний кредит і іпотечного договору від 10.06.2008 р., тобто, придбане не за рахунок кредиту ПАТ «Платинум Банк». Поясненнями відповідачів [PERSON] та [PERSON], які підтверджуються наданими ними та дослідженими судом доказами, у т.ч. документами, вбачається, що вищезазначена квартира була придбана відповідно договору № Х105 про участь у Фонді фінансування будівництва від 10.04.2007 року та договору № Х105 про уступку майнових прав від 21.04.2008 р. Таким чином, судом встановлено, що квартира придбана відповідачами 21.04.2008 року, за рахунок власних коштів, а не за рахунок кредитних коштів ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит від 10.06.2008 року, що підтверджується документально матеріалами справи, вищезазначеними договорами, квитанціями про сплату коштів відповідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 10.04.2007 року та договору № Х105 про уступку майнових прав від 21.04.2008 р., свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання № 162/6 від 20.05.2008 р. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за нормами частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-2947цс15, від 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15. Зокрема, Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах, у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1484цс15) сформував висновок про те, що за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що передбачені ст.ст. 12, 37 Закону України «Про іпотеку» підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, на день розгляду цієї справи відсутні через відсутність правових підстав для можливості звернути стягнення на це майно, оскільки банком не запропоновано відповідачам інше житло. Оскільки на час розгляду справи відсутні підстави щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення стягнення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Представником позивача не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставіст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне суму судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed