Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач 08 жовтня 2020 року звернувся з позовною заявою до [PERSON] , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способу участі батька у вихованні дітей. В обгрунтування своїх вимог, позивач вказує, що він є батьком двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачкою, яка є їх матір`ю. з початку 2020 року він з відповідачкою не проживає, шлюб між ними на даний час розірвано. Він проживає в іншому будинку. Відповідачка перешкоджає йому у прийнятті участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме не дає змоги навіть з ними зустрічатись. В зв`язку з викладеним, він звернувся до органу опіки та піклування Любашівськоої РДА із заявою про визначення способу участі його у спілкуванні та вихованні дітей. Розпорядженням Любашівської районної державної адміністрації від 01 червня 2020 року було встановлено спосіб його участі у вихованні дітей, а саме спілкування з дітьми у вихідні дні за погодженням з відповідачкою - [PERSON] . Однак, відповідачка, незважаючи на розпорядження Любашівської РДА не дозволяє спілкуватись з дітьми взагалі. Тому, він звернувся до суду з наведеним позовом, просив зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні дітей - побачення та спілкування з дітьми у світлий час доби без обмеження в часу щотижнево у вихідний день на його вибір. Позивач в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, просив задовольнити його вимоги в повному обсязі, від стягнення судових витрат з відповідачки відмовився. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що дійсно позивач є батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Дійсно було розпорядження Любашівської РДА про участь позивача у спілкуванні та вихованні дітей, однак вона з вказаним рішенням не згодна. Вона вважає, що позивач зловживає алкогольними напоями, в період спільного проживання вчиняв сварки, буде негативно впливати на дітей, а тому просила відмовити в задоволенні даного позову. Вона заперечує про будь-яку участь позивача у спілкуванні і вихованні дітей. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. (§ 57, § 58). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачкою - [PERSON] . Розпорядженням Любашівської районної державної адміністрації № 105/Ад-2020 від 01 червня 2020 року визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] - в один вихідний день щотижня у світлий час доби за попередньою домовленістю з матір`ю. Відповідачці рекомендовано не чинити перешкод у спілкуванні позивача з дітьми (а.с. 6). З листів Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП Одеської області видно, що [PERSON] неодноразово звертався до відділу поліції з приводу перешкод з боку [PERSON] , які вона чинить йому у спілкуванні з дітьми на виконання розпорядження Любашівської РДА, а саме 23.06.2020 року, 04.07.2020 року, 22.08.2020 року (а.с. 8-10). З постанови Любашівського районного суду Одеської області від 22.07.2020 року видно, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 184 КпАП України, а саме за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення [PERSON] способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними (а.с. 7). Згідно паспорту [PERSON] видно, що він зареєстрований в будинку по [ADDRESS] , де і проживає (а.с.5). Позивач має постійне місце роботи, працює вчителем трудового навчання в Любашівському НВК «ЗОН І-ІІІ ступеню - ліцей» з 2018 року, позитивно характеризується (а.с. 27, 28). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи відповідачки, що позивач зловживає алкогольними напоями, негативно впливає на дітей судом не можуть бути прийняті до уваги, так як вони не підтверджені будь-якими доказами. Як пояснила відповідачка, в будь-які органи з приводу дій позивача відносно неї та дітей вона не зверталась. Будь-яких доказів негативного впливу позивача на дітей, на їх виховання та розвиток, суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Вік дітей 4 роки 5 місяців та 1 рік 7 місяців свідчить про досягнення ними певного ступеня розвитку, який, дозволяє їм перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати дітям істотної шкоди. Враховуючи, що відповідач не дає можливості позивачеві спілкуватися з дітьми, між сторонами склалися неприязні стосунки, суд вважає, що діти через неправомірну поведінку матері, віддалилися від батька, за такого, перші шість місяців з метою адаптації дітей зустрічі дітей з батьком доцільно проводити з матір`ю, проте в подальшому такі зустрічі мають бути без присутності останньої, в тому числі за місцем його проживання, з метою надання можливості батьку відновити контакт з дітьми, та забезпечити їм комфортне спокійне спілкування без впливу матері. Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дітьми не зашкодить їм, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дітей, повністю відповідатиме можливості дітей у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Суд вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дітей є таким, що відповідатиме віковим потребам малолітніх дітей, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дітей. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні дітей та, з урахуванням розпорядження Любашівської РДА, віку дітей, визначити позивачу спосіб участі у вихованні дітей: перші шість місяців після набрання судовим рішення законної сили у формі зустрічей в кожну суботу місяця з 10:00 год до 14:00 год у присутності матері дітей [PERSON] ; У подальшому: в кожну суботу чи неділю місяця, за погодженням з матір`ю [PERSON] , з 10:00 год суботи до 16:00 год, у тому числі за місцем проживання [PERSON] , [ADDRESS] , без присутності матері [PERSON] , та за умови дотримання [PERSON] режиму дня та харчування дітей та з обов`язковим поверненням дітей до місця їх проживання з матір`ю. Суд звертає увагу сторін на те, що оскільки дітям важко дається розлука з одним із батьків при їх розлученні, то батьки повинні не закріпляти цю розлуку, а шукати інших шляхів порозуміння між собою в інтересах дітей та

Outcome: partial