Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до нього із заявою № б/н від 08 жовтня 2007 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, на умовах обслуговування передбачених п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, однак відповідач своєчасно платежі не вносив, внаслідок чого станом на 15 листопада 2017 року утворився борг у розмірі 20399 грн. 31 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, вказавши у позовній заяві, що не заперечує проти розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Також від нього найшли відзив на позовну заяву та заява про застосування строку позовної давності, в яких він зазначив, що отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку на підставі поданої ним заяви від 08 жовтня 2007 року. Згідно цієї заяви кредитний ліміт встановлений в розмірі 1500 грн. На його думку, у випадку отримання ним коштів у більшому розмірі, ніж це визначено договором (1500 грн.), ці кошти повинні вважатися безпідставно набутим майном і на них не може поширюватись дія умов кредитного договору. Переконаний, що нарахування процентів, пені, штрафів мають здійснюватися виключно на ціну кредитного договору - 1500 грн. У зв'язку з тим, що спірні кредитні правовідносини виникли між ним та позивачем ще в 2007 році, він отримав кредитні кошти також в 2007 році, вважає, що позивачем пропущено встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, адже з часу закінчення строку виникнення зобов'язання у відповідача на повернення кредиту до часу звернення до суду з даним позовом минуло більше 10 років. На його думку, в позовній заяві не наведено достатніх та обґрунтованих пояснень щодо поважності причин пропущення строку позовної давності. Відповідно до умов отриманого відповідачем кредиту, він зобов'язаний був повертати кошти щомісячними платежами. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання встановлений - на 30 день після використання кредитних коштів. Позивачу відомо про невиконання ним грошового зобов'язання з 2007 року. У зв'язку з тим, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором виникла ще в 2007 року, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 08 жовтня 2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту позивачем встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Із виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Звертає увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Відповідно, по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами, і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк випущеної картки до останнього дня - січень 2020 року. Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 30 листопада 2017 року, на його думку, до спливу строку позовної давності. Суд, враховуючи заяви представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 жовтня 2007 року відповідач підписавши заяву № б/н, отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, на умовах обслуговування передбачених п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. У порушення п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач не сплачуючи своєчасно кредит та відсотки за користування ним допустив станом на 15 листопада 2017 року заборгованість у розмірі 20399 грн. 31 коп. Згідно розрахунку позивача заборгованість складається із заборгованості по тілу кредиту - 9854 грн. 14 коп., відсотків за користування кредитом - 2653 грн. 51 коп., пені - 6682 грн. 17 коп., штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (процентна складова) - 959 грн. 49 коп., а всього 20399 грн. 31 коп. Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів позову розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08 жовтня 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 01 квітня 2015 року, відповідач за період з грудня 2013 року по 28 лютого 2017 року не здійснив жодної проплати на погашення боргу. Платіж від 01 березня 2017 року був здійснений поза межами загального строку позовної давності. Верховний Суд України у постанові від 29 березня 2017 року по справі № 6-1996 цс 16, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах, виходить з такого: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, умовами кредитних договорів установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі наведеного та ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed