Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 1370437 гривень 33 копійки за кредитним договором № 010/02-47/1326-07 від 21 вересня 2007 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/02-47/1326-07, згідно п. 1 ч.1 якого відповідачу було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 1010000 гривень, строком до 20 вересня 2014 року зі сплатою 13,5 % річних. Відповідно до п.1.4.1.1. Договору банк надав кредит на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та сплати відсотків за користування. [PERSON] не виконано зобов'язання вищевказаного кредитного договору, а саме не сплачено в строк заборгованість за кредитом та відсотками за його користування. Згідно п. 1.5.1 погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок. У відповідності до п.1.9.1 банк має право, незважаючи на інші умови договору, вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором або умов договору іпотеки та поруки. За невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості , за кожний день прострочення. Під час розгляду справи представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої станом на 5 червня 2014 року загальна сума заборгованості складає 1370437 гривень 33 копійки, з них: сума заборгованості за кредитом - 631462 гривень 12 копійок, в тому числі порушення графіку погашення - 566718 гривень 68 копійок, заборгованість за відсотками - 466893 гривні 70 копійок, пеня за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом - 272081 гривня 51 копійка. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 526, 554, 629, 651, 1048 ЦК України. В даний час позичальник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником з усіма правами та обов'язками ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 1370437 гривень 33 копійки та судові витрати у справі. Вважає, що сума боргу підтверджується ухвалою господарського суду Черкаської області від 29 липня 2014 року, де зазначено, що за письмовим повідомленням розпорядника майна ним розглянуті, визнані та внесені до реєстру вимог грошові вимоги кредиторів - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 137716 гривень 36 копійок в справі про банкрутство ПАТ «Уманьагрохім». Розрахунки, які подані банком до справи є роздруківками з комп'ютерної програми банку. Рішення господарського суду Черкаської області від 25 травня 2011 року в даний час невиконане, кошти не стягнуті. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення та пояснив, що дійсно [PERSON] згідно кредитного договору на споживчі цілі отримав кредит в сумі 1010000,00 гривень, частину кредитних коштів сплатив, а решта боргу рішенням господарського суду Черкаської області від 25 травня 2011 року стягнуто з ВАТ «Уманьагрохім», яке передало своє майно в іпотеку по даному кредитному договору укладеного з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» 631462 гривні 12 копійок заборгованості за кредитом та 73138 гривень 15 копійок заборгованості за відсотками шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки комплекс будівель та споруд складського призначення, тому подвійне стягнення неможливе. Також, позовні вимоги не визнає в зв'язку з відсутність належного графіку погашення кредитних коштів та відсутністю прозорого механізму нарахування боргу, навіть експерт виконуючи судово-економічну експертизу не зміг порахувати суму заборгованості. Крім того, просить застосувати строки позовної давності, оскільки до позовних вимог про стягнення основної суми боргу застосовується загальна позовна давність у три роки, а до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність спеціальна у 1 рік - ст. 258 ч.2 ЦК України, яка починається з моменту виникнення заборгованості за кожен період платежу, в даному випадку кожен місяць. Рішення господарського суду Черкаської області від 25 травня 2011 року в даний час невиконане, кошти не стягнуті. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 1370437 гривень 33 копійки, підлягає частковому задоволенню на загальну суму 704600 гривень 27 копійок та судових витрат у вигляді судового збору в сумі 3219 гривень, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/02-47/1326-07, згідно п. 1 ч.1 якого відповідачу було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 1010000 гривень, строком до 20 вересня 2014 року зі сплатою 13,5 % річних. Відповідно до п.1.4.1.1. Договору банк надав кредит на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та сплати відсотків за користування щомісячними платежами. Рішенням господарського суду Черкаської області від 25 травня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ВАТ «Уманьагрохім», яке передало своє майно в іпотеку по даному кредитному договору укладеного з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» 631462 гривні 12 копійок заборгованості за кредитом та 73138 гривень 15 копійок заборгованості за відсотками, на загальну суму 704600 гривень 27 копійок, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки комплекс будівель та споруд складського призначення. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Суд вважає факт наявності заборгованості у [PERSON] встановленим вказаним рішенням господарського суду Черкаської області у сумі 704600 гривень 12 копійок, саме ця сума підлягає стягнення з відповідача, оскільки вона підтверджена належним та допустимим доказом у справі. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України, визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.59 ЦПК України, недопустимими є докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Закон покладає обов'язок подання доказів на сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ст.60 ЦПК України). Частиною 1 статті 131 ЦПК України, встановлено обов'язок сторін подати докази під час попереднього засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Представниками банку Рубан О.Г., Грушевим Ю.В., Побийвовк В.В. дані вимоги закону не виконані, суду не надані належні та допустимі докази, які б підтверджували загальну суму заборгованості 1370437 гривень 33 копійки, графік платежів та розрахунок суми заборгованості, на неодноразові вимоги суду надати розрахунки заборгованості докази не подані та на даний час в матеріалах справи відсутні. Так, до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості станом на 6 листопада 2012 року, який не відповідає позовним вимогам по сумі боргу, містить розбіжності в цифрових даних та даних зазначених прописом (т.1 а.с. 19). Суду надавалися розрахунки заборгованості роздруковані з комп'ютерної програми, які також об'єктивно не підтверджують суму боргу (т.1 а.с. 20-28; 58-66; 87-98; 157-168). На підтвердження остаточної суми боргу - 1370437 гривень 33 гривні, суду надано розрахунок заборгованості станом на 5 червня 2014 року (т.1 а.с.226) та розрахунок з комп'ютерної програми (т.1 а.с. 227-253), дані розрахунки є неналежними та недопустимими доказами, оскільки в них не зазначено ким вони складені, чи складені посадовою особою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», не завірені печаткою банку, відсутній вихідний номер реєстрації документу та дата реєстрації, виготовлені не на бланку банку, тобто не містять всіх необхідних реквізитів письмового документу, тому суд не може приймати вказані докази, як належні та допустимі і обґрунтовувати ними рішення суду. Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Статтею 1054 ЦК України, визначено поняття кредитний договір - це угода, за якою одна сторона, передає другій стороні грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений договором строк та сплатити встановлені проценти. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком, що визначено статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року. Оскільки [PERSON] було надано споживчий кредит, то до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого, в п.1 статті 11 вказаного закону, визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Пунктом 3.2. «Надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБ України № 168 від 10.05.2007 року, передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів, згідно із строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щоквартально, тощо, у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Суд повністю погоджується з висновками експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 8972/13-45 від 29 травня 2014 року (т.1 а.с. 201-213), згідно якого аналізуючи дані зазначені у кредитному договорі № 010/02-47/1326-07 від 21 вересня 2007 року та додатку 1 до нього, встановлено, що істотні умови, в тому числі: сума кредиту та відсотків, а також загальна сукупна вартість кредиту, нарахування відсотків та термін їх сплати визначені неоднозначно та дають можливість трактувати їх по різному, тому не видається за можливе документально підтвердити розрахунок заявленої ПАТ «Райффайзен банк Аваль» вимоги банку щодо заборгованості [PERSON] Проаналізувавши правовідносини між сторонами, нормативно-правові акти, які їх регулюють та всі письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що надані розрахунки не підтверджують розрахунок суми боргу відповідача, будь-які інші докази відсутні, оскільки їх основою є додаток до договору № 1 від 21 вересня 2007 року (т.1 а.с. 14-15), який згідно кредитного договору № 010/02-47/1326-07 від 21 вересня 2007 року являється графіком погашення кредиту щомісячними платежами, що підтверджується п.1.5.1. кредитного договору, де зазначено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток 1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині № 1 договору, але фактично є самостійним договором про зміни, так як в ньому зазначено в п.1 - згідно даного договору розмір кредиту встановлюється відповідно до графіку та зазначений сам графік; П.2 - всі інші умови кредитного договору № 010/02-47/1326-07 від 21 вересня 2007 року залишаються без змін; П.3 - договір про зміни складений в двох екземплярах для кожної із сторін і є невід'ємною частиною кредитного договору № 010/02-47/1326-07 від 21 вересня 2007 року та вступає в дію з 21 вересня 2007 року. Виходячи із змісту умов кредитного договору, зазначені суми у додатку 1 кредитного договору є сукупною вартістю кредиту, при цьому повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником рівних частин по схемі щомісячного погашення, тобто, сума щомісячного платежу включає в себе як платіж по кредиту, так і платіж по відсотках. Однак, виходячи із суми кредиту, у додатку № 1 наявний розрахунок погашення тільки суми кредиту без урахування відсотків та інших платежів (при їх наявності). Такий договір не замінює графік платежів та не являється графіком погашення кредиту, він не відповідає нормативно-правовим актам та не містить детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, тому банком не виконаний свій обов'язок надавати споживачу таку інформацію. Ухвала господарського суду Черкаської області від 29 липня 2014 року (т.2 а.с. 21), на яку посилається представник банку, як на доказ суми боргу [PERSON] перед банком, суд вважає не підтверджує розрахунок заборгованості відповідача перед банком, так як стосується справи про банкрутство ПАТ «Уманьагрохім» і не стосується зобов'язань [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Часткове задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договором - 704600 гривень 27 копійок, який виник станом на 25 березня 2011 року, суд вважає в межах строків загальної та спеціальної позовної давності. Щодо заяви представника відповідача про відмову в позові в зв'язку з наявністю рішення господарського суду та застосування строків позовної давності у даному спорі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 554 ЦК України, передбачена солідарна відповідальність боржника та поручителя, тому стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням господарського суду Черкаської області від 25 травня 2011 року, не перешкоджає праву позивача звернутися до суду з позовом про стягнення того ж боргу з основного боржника. В судовому засіданні з пояснень представників сторін встановлено, що рішення суду в даний час не виконане, тому суд вважає зазначені заперечення відповідача необґрунтованими. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). До інших позовних вимог застосовується загальний строк позовної давності у 3 роки (ст.257 ЦК України). Як зазначено в рішенні Господарського суду Черкаської області від 25 травня 2011 року на час розгляду справи в господарському суді позивач вимагав дострокового повернення частини кредиту в зв'язку з порушенням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором щодо щомісячної сплати кредиту і процентів та допущення ним прострочення сплати кредиту з березня 2011 року та з жовтня 2010 року - процентів. Оскільки умовами договору (додатку 1 до кредитного договору), встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак початок перебігу строку позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, що неодноразово висловлював ВС України в постановах. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись [PERSON] частинами кожного 30-31 числа місяця, починаючи з сьомого місяця кредитування, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати окремо з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань після несплати місячного платежу, якщо строк відраховувати, як зазначено в рішенні господарського суду, тобто щодо виникнення заборгованості по сплаті тіла кредиту та відсотків - з березня 2011 року, щодо виникнення заборгованості по штрафу та пені - з жовтня 2010 року, враховуючи дату надходження справи 7 грудня 2012 року, річний строк позовної давності за позовними вимогами банку про стягнення штрафних санкцій та пені підлягає до застосування. Оскільки належного розрахунку банком не надано та суму боргу за позовом підтверджено частково суд позбавлений можливості визначити щомісячно початок перебігу стоку, тому позов підлягає задоволення частково і з цих підстав. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 554, 629, 1054, 1048, 1049 ЦК України, ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року, ст.11 Закону України «Про захист право споживачів», Положенням «Надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБ України № 168 від 10.05.2007 року,

Outcome: approved