Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач 11.01.2020 звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що 14.04.2006 року між ними було укладено договір МК-37-06 про отримання кредиту у розмірі 15000,00 грн. на строк до 13.04.2009 року за умови сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач [PERSON] своїх обов`язків не виконує, станом на 14.11.2019 року має заборгованість в сумі 23750,60 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2437,97 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 9780,14 грн., пені в сумі 11532,49 грн.. В забезпечення виконання зобов`язання з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Справа як малозначна розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачами подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ними не визнаються, оскільки заборгованості перед позивачем не мають, так як рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.08.2010 року по справі №2-301/10 в межах боргу було звернуто стягнення на заставне майно, яке позивач отримав за виконавчим листом. Вимоги вважають безпідставними, оскільки борг за тілом кредиту було погашено. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 14.04.2006 року позивачем з відповідачем [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №МК-37-06 про отримання кредиту в сумі 15000,00 грн. Строком до 13.04.2009 року. Укладений договір передбачав сплату відсотків за користування ним, пені за порушення зобов`язання. В забезпечення належного виконання договору з відповідачем [PERSON] 14.04.2006 року було укладено договір поруки №МК-37-06. Сторони встановили строк позовної давності 5 років як до основного, такі і до забезпечувального договорів. Згідно проведеного позивачем розрахунку відповідачі станом на 14.11.2019 року мають заборгованість в сумі 23750,60 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пені. Про застосування строку позовної давності відповідачами не заявлено. Вимоги вважають безпідставними, оскільки заборгованість вже була стягнута судовим рішенням. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12-ц (провадження N 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18) припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука. Спірним договором було визначено строк його дії до 13.04.2009 року. Отже, нарахування відсотків та пені за межами вказаного строку є неправомірним, а враховуючи, що позов подано за спливом понад 10 років з часу настання строку виконання основного зобов`язання, порука відповідача [PERSON] є припиненою, тому вимоги до вказаного відповідача є безпідставними. Відповідачі повідомили про існування судового рішення в справі, в якій вирішувався спір щодо неналежного виконання умов вказаного договору. Так, в справі №2-301/10 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.08.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МК-37-06 від 14.04.2006 року в сумі 2843,39 грн. було звернуто стягнення на майно відповідача [PERSON] .. У вказаній справі було встановлено, що [PERSON] , який є позичальником, не виконує належним чином прийняті на себе зобов`язання, що передбачені вимогами кредитного договору, і своєчасно не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 12.05.2009 року утворилась заборгованість в сумі 2843,39 грн., що стверджується розрахунком заборгованості. Отже, станом на 12.05.2009 року після закінчення строку дії кредитного договору відповідач [PERSON] мав заборгованість в сумі 2843,39 грн.. Посилання відповідача на те, що вищевказаним судовим рішенням з нього була стягнута заборгованість, тому звернення з даним позовом є безпідставним, є неспроможним, оскільки позивачем обрано інший спосіб захисту свого права, тому не є подвійним стягненням заборгованості. Доказів того, що вимога позивача була фактично задоволена (майно реалізовано в рахунок погашення боргу), не представлено. Оскільки відповідачем не заявлено про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позивачем доведена лише правомірність вимоги стягнення заборгованості, яка існувала на час спливу строку дії кредитного договору: 2438,16 грн. по тілу кредиту, 188,99 грн. процентів, 83,13 грн. пені, а всього 2710,28 грн.. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, вимоги до [PERSON] є безпідставними, тому задоволенню не підлягають. Судові витрати стягуються з [PERSON] відповідно до розміру задоволених вимог (11,42 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial