Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач, 02 березня 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Добровільно сплачувати кошти на утримання дітей не бажає. Ця обставина і змусила її звернутись до суду. Відповідач працює і отримує гарантовану платню за це. З огляду на викладене, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає частково тому, що знаходиться в скрутному матеріальному становищі, сплачує кредитну заборгованість, яка перевищує 30% його доходу. Вислухавши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане (повторно) 24 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №2) (а.с.4); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 29 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №33) (а.с.5). Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, проте свій обов'язок добровільно належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач надав письмову заяву про визнання позову частково, обґрунтувавши це тим, що має кредитну заборгованість по кредиту, який використовувався в інтересах сім»ї, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у частині від доходу (заробітку). На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial