Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач 05.03.2014 року звернулась до суду з позовною заявою та уточнюючи позовні вимоги просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказувала, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вона народила сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають в одному будинку, але спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, дитина проживає в частині будинку позивача та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] не надає, чим поставив позивача в скрутне матеріальне становище. Відповідач фізично здоровий чоловік, працює, отримує стабільну заробітну плату, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вказували, що шлюб між сторонами рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 року, яке набрало законної сили 01.07.2014 року, розірвано. З 2009 року сторони перестали вести спільне господарство і син з того часу знаходиться на утриманні позивача. Відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, але на утримання сина матеріальної допомоги не надає. Не заперечували того, що відповідач приймає участь у вихованні дитини, але ні одягу, ні взуття, ні продуктів харчування, ні шкільного приладдя для дитини не купляє, стверджує, що це все зайве. Коли перебували в шлюбі, то відповідач допомагав її мамі, яка проживає в с. Зелений Луг, у веденні домашнього господарства а саме: тримали корову, бичків, домашню птицю, але на цей час такого господарства не має. Біля будинку в с. Ранній Ранок на присадибній ділянці, площею 0,10 га разом з будинком, садом та городом, вона та відповідач садять картоплю, інші овочі, але цього недостатньо для харчування її та дитини. Перед 1 вересня її витрати склали біля 3000 грн., відповідач жодної копійки для покупки речей до школи не надав. Позивач пояснювала, що дійсно відповідач сплачує за навчання сина в музичній школі, але син пройшов курс оздоровлення в дитячому таборі «Сокіл» за її кошти, що склало 700 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказував що з позивачем спільного бюджету не мають, але вони проживають всі разом в одному будинку, він більшу участь приймає у вихованні дитини. Не заперечував того факту, що дійсно одягу, взуття, шкільного приладдя, таке інше він синові не купляє, але оплачує навчання в музичній школі 78 грн. на місяць, також платить за курси англійської мови, що харчуються вони разом. Вказував, що вів домашнє господарство у тещі, доглядав домашню худобу та забезпечував сім»ю харчами, але на даний час теща господарство продала. Суд, вислухавши сторони, малолітню дитину сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01 вересня 1984 року по 01.07.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.7, 35-37). За період перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.7). Дитина проживає разом з обома батьками за адресою [ADDRESS], про що свідчить довідка Гейківської сільської ради Криворізького району від 08.01.2014 року № 7 , про що не заперечували і сторони в судовому засіданні та [PERSON], який був допитаний в присутності батьків та представника органу опіки та піклування в судовому засіданні 29.08.2014 року (а.с.8). Хоча позивач та відповідач проживають в одному будинку за адресою [ADDRESS], але спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, про що вказували сторони в ході судового засідання. Позивач працює завідувачем відділення КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня ДОР» та її середній заробіток за останні два місяці складань 7 155,22 грн. (а.с.34), в той час як відповідач працює в ПАТ «Криворіжгаз» та отримує середню заробітну плату 2292,80 грн. (а.с.43). Відповідно до інформації КНЗ «Гейківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» від 21.08.2014 року вихованням сина [PERSON], учня 8-го класу здебільшого займається батько - відповідач по справі, який є головою батьківського комітету школи та членом батьківського комітету класу, який цікавиться навчанням сина, контролює відвідування останнім гуртків. Батько з відповідальністю ставиться до батьківських обов'язків. (а.с.44), що також зазначала представник органу опіки та піклування Гейківської сільської ради - Ей В.В. Довідкою члена виконкому Кіровської сільської ради Бухіннік С.С. встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] вів підсобне господарство в кількості 3 корови, 7 бички, 30 голів птиці, кобила, 50 соток городу (а.с.45), а з довідки виконкому Кіровської сільської ради вбачається, що [PERSON] будинок за вказаною адресою використовує як дачний, спиртними напоями не зловживає, веде пристойний спосіб життя (а.с.46). На цей час відповідач домашнє господарство за вказаною адресою не веде, про що він вказував і сам в судовому засіданні. Позивач в обґрунтування позовних вимог надала товарні чеки від 02.02.2014 року, 22.02.2014 року, 19.01.2014 року та 07.03.2014 року, 01.08.2014 року згідно яких остання купувала сину футбольну форму «Челсі», кросівки, костюм дитячий спортивний, куртку дитячу теплу, (а.с.30-33,49), тобто забезпечувала останнього одягом та взуттям, що є необхідним для повсякденного життя дитини. Суд дійшов висновку, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку та розміру надання матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина [PERSON], між сторонами досягнуто не було. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частина 1 ст.18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Та обставина, що відповідач сплачує кошти за відвідування сином музичної школи, курсів англійської мови, купив баян, про що вказував відповідач, позивач не заперечувала та про що зазначав і сам малолітній [PERSON], який був допитаний в ході судового засідання за участі батьків та представника органу опіки та піклування, при визначенні розміру аліментів врахована бути не може, оскільки ці витрати є додатковими витратами, не носять обов»язкового характеру та за бажанням сторони можуть бути припинені у будь-який час. Крім того, позивач також проводила додаткові витрати для оздоровлення дитини. За матеріалами справи вбачається, що дитина проживає разом з обома батьками і доказів того, що батько дитини забезпечує її харчуванням, або приймає участі у витратах необхідних для повсякденного життя дитини, навчання не надано, в той час як позивач та малолітній [PERSON], який був допитаний в ході судового засідання за участі батьків та представника органу опіки та піклування вказували, що всім необхідним для повсякденного життя дитину забезпечує мати, а саме купує одяг, взуття, докупляє продукти харчування та варить їсти. Цей факт відповідач нічим не спростував, та також не заперечував, що одяг, взуття та шкільні приладдя він не купляє. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. А [PERSON] не надав достатніх та переконливих доказів, що він забезпечує побут дитини, хоча матеріалами справи встановлено, що батько займається вихованням дитини, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України не позбавляє його обов'язку і матеріально забезпечувати сина. Відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, інших аліментних зобов'язань не має, тому зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, враховує і те, що позивач також працює і отримує заробітну плату, тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.03.2014 року. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору та у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved