Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): 07.10.2020 року позивач звернулася в суд із вказаним позов до відповідача, відповідно до якого просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання: дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону; дружини (матері дитини), що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-річного віку, починаючи із дня пред`явлення позову. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем, перебуває у шлюбі з 11.05.2018 року, та останній є батьком їхньої спільної дитини, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач участі у вихованні сина не приймає та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Оскільки між ними на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання малолітнього сина та проживає окремо, а відтак, вважає, що стягнення аліментів саме у такому розмірі відповідатиме інтересам дитини та сприятиме якнайкращому його соціальному забезпеченню. Також зазначає, що відповідач ухиляється від її утримання, в силу частин 2, 4 ст.84 СК України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Посилається на те, що відповідач працює і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на дитину та надавати матеріальну допомогу їй, є особою працездатного віку, однак не бажає цього робити, на своєму утриманні інших осіб не має, а відтак, просить стягувати аліменти з відповідача на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Позиція відповідача: 10.02.2021 року відповідач подав до суду «відзив на позовну заяву», відповідно до якого просить задовольнити позовні вимоги частково. Пояснює це тим, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка є інвалідом 3 групи та потребує постійного лікування, а відтак, позовні вимоги визнає частково, а саме стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки заробітної плати. 11.03.2021 року позивач скерувала до суду «відповідь на відзив», згідно з якої просить не брати до уваги відзив відповідача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що твердження відповідача є не обґрунтованими та такими, що не дають достатніх підстав для задоволення позову частково. 19.05.2021 року відповідач подав до суду «заперечення на відповідь на відзив», відповідно до якого вважає, що позивач у відповіді на відзив зазначає неправдиві факти щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків, оскільки останній забезпечує сина всім необхідним, починаючи від продуктів харчування до одягу та засобів гігієни. Заяви та\~клопотання сторін,\~процесуальні дії\~та рішення\~у справі. Ухвалою судді від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засідання позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити такі в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги частково. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 11.05.2018 року, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2018 року /а.с.4/. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 07.09.2018 року, [PERSON] , народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] /а.с.5/. Як вбачається з довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області №1908/3-16 від 05.10.2020р., за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.3/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що передбачено ч.1\~ст.76 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом беззаперечно встановлено, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , який проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, а відповідач періодично допомагає їй, однак даних коштів не вистачає на утримання дитини, а відтак, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Сімейним кодексом\~України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. У добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. На підставі наведеного, враховуючи, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, що дає суду підстави вважати, що останній отримує або має можливість отримувати регулярний дохід, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості і той факт, що утримання дитини є законодавчим обов`язком батьків, а відповідач в змозі сплачувати аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, і не заперечує щодо стягнення таких коштів, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в цій частині, а саме: слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 7 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивачка ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] , і отримує допомогу в розмірі 860 грн., а відтак згідно з ч.2 ст.84 СК України потребує від чоловіка [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення ним трьох років. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на дружину, суд виходив з наступного. Згідно зі\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 цієї статті визначає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи вище вказані норми закону, слід дійти висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Такий правовий висновок, вказаний і Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17, провадження № 61-28943св18, які є обов`язковими для врахування всіма судами України. Однак позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч.4\~ст.84 СК України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трьох років. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн.. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь держави 840, 80 грн. судового збору в частині стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: partial