Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач 06.06.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] до складу спадкової маси після смерті якої, серед іншого увійшов вказаний вище житловий будинок. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] розпорядилася склавши заповіт, яким все своє майно заповіла йому - своєму онукові. Він у встановлений законом строк звернувся у ноторіальну контору та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку на житловий будинок, оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала право власності на такий. Позивач до дня смерті баби проживав та був зареєстрований разом з нею, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.05.2015 року. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті розпорядилася, склавши 20.05.2015 року заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 15, згідно якого все своє майно вона заповіла своєму онукові - [PERSON]. Заповіт відповідає вимогам ст.1247 ЦК України, тому спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом згідно ст.1233 ЦК України. Як слідує з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 09.08.2016 року приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], являється спадкоємцем за заповітом майна [PERSON], яке складається з земельної ділянки площею 1,0423 га, розташованої в [ADDRESS] До складу спадкової маси після смерті [PERSON], у відповідності до ст. 1218 ЦК України, окрім іншого увійшло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Факт належності вказаного житлового будинку за спадкодавцем підтверджується довідкою №1025, виданою Пикуловичівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 30.11.2017 року, з якої вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS], згідно погосподарського обліку рахується за [PERSON]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] Львівської області, складеного 11.12.2017 року слідує, що за даною адресою знаходиться збудований у 1965 році житловий будинок загальною площею 81,7 кв.м, житловою - 48,7 кв.м, допоміжною - 33,0 кв.м., який складається з : А-1 -житлового будинку, а-1 - сіни, а' - сходи, та господарських будівель і споруд Б - літня кухня, В - сарай, Г - вбиральня, к - криниця, 1 - відмостка, №1 - огорожа, №2 - ворота, №3, №4,№5, №6 - хвіртка. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] проживала у [ADDRESS] та являлася власником вказаного житлового будинку з приналежними до нього господарськими спорудами, однак за життя не зареєструвала право власності на такий. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки № 941, виданої Пикуловичівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 02.11.2017 року, [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Разом з нею проживав без реєстрації її онук - [PERSON]. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], який прийняв в порядку спадкування належний померлій житловий будинок, тобто набув права власності на дане майно, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за відсутності правовстановлюючих документів на таке. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved