Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивувало тим, що 04.07.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс» укладений кредитний договір № СМ-SMEB00/052/2006, відповідно до якого банк зобов'язався надати кредит в розмірі 1500000,00 грн. строком до 03.07.2013 року з встановленою плаваючою відсотковою ставкою. Додатками, додатковими угодами, додатковими договорами вносилися зміни до умов договору, в тому числі і щодо розміру кредиту (3900000,00 грн.). Позичальник зобов'язався щомісячно повертати частинами тіло кредиту та сплачувати проценти за його користування. В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені відповідні договори поруки №SR-SMEB00/052/2006/2 та №SR-SMEB00/052/2006/1 від 04.07.2007 року. Додатковими угодами №1 від 15.11.2006 року, №2 від 16.06.2007 року та додатковими договорами №3 від 15.07.2010 року, №4 від 25.10.2011 року вносились зміни до них. За договорами відповідачі зобов'язалися нести відповідальність за борговими зобов'язаннями ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс», у тому числі повернути кредит, відсотки, пеню. Позивач свої договірні зобов'язання за кредитним договором № СМ-SMEB00/052/2006 від 04.07.2006 року виконав належним чином, натомість позичальник ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс» належно їх не виконував, а тому станом на 13.03.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 3 335 750,20 грн., яку і просить стягнути з відповідачів, як самостійних поручителів, а також судові витрати. Заочним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2013 року вказаний позов задоволено частково. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2014 року вказане рішення скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував щодо такого порядку розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи, зважаючи на його хворобу. Однак, зважаючи не відсутність будь-яких підтверджуючих документів даним обставинам, суд визнав неявку в судове засідання представника третьої особи без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530,536, 546,549, 553-554, 610-611, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 04.07.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс» був укладений кредитний договір №СМ-SMEB00/052/2006, відповідно до якого банк зобов'язався надати кредит в розмірі 1500000,00 грн. строком до 03.07.2013 року з встановленою плаваючою відсотковою ставкою, яка визначається як фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток дорівнює 3,5% річних, а FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії кредитного договір. Додатками, додатковими угодами, додатковими договорами сторони договору вносили зміни до Договору щодо його умов, в тому числі щодо збільшення розміру кредиту - 3900000,00 грн., розміру плаваючої ставки тощо. Згідно умов даного договору (п.1.7 частини№2 договору) банк зобов'язався перевести кредитні кошти траншами або одним платежем на підставі відповідної заявки позичальника на обумовлений поточний рахунок, а позичальник зобов'язався щомісячно повертати частинами тіло кредиту та сплачувати проценти за його користування по плаваючій процентній ставці (п.1.5 частини №2 договору). За несвоєчасне виконання умов договору договором передбачалась неустойка у вигляді пені в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання позичальника за кожний день прострочення (п.п. 4.1.1 частини №2 договору). Позивач належно виконав свої договірні зобов'язання, перерахувавши за заявками позичальника кредит траншами в розмірі 3900000,00 грн. на його поточний рахунок [NUMBER], натомість ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс» не виконав свої договірні зобов'язання належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 13.03.2013 року, як визначив позивач, становить 3335750,20 грн., з яких: 2547351,72 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 427900,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 360498,80 грн. - пеня. Позивач звернувся до господарського суду Вінницької області з вимогами до позичальника про стягнення вказаної суми заборгованості. Рішенням господарського суду Вінницької області від 04 червня 2013 року у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс» позов задоволено частково та стягнуто з позичальника на користь банку: 2547351,72 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 427900,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15187,46 грн. - пеня. Дані обставини щодо розміру заборгованості позичальника станом на 13.03.2013 року встановлені господарським судом Вінницької області при вирішенні вказаної справи, а тому в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Вказане рішення суду не виконане. При цьому суд враховує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. В забезпечення виконання умов кредитного договору від 04.07.2006 року №СМ-SMEB00/052/2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SR-SMEB00/052/2006/1 від 04.07.2006 року, а також додаткові угоди №1 від 15.11.2006 року, №2 від 16.06.2007 року та додаткові договори №3 від 15.07.2010 року, №4 від 25.10.2011 року до нього, відповідно до яких відповідач зобов'язався нести відповідальність за борговими зобов'язаннями ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс», повернути основну суму кредиту, сплатити відсотки та пеню. У разі невиконання ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс» своїх договірних зобов'язання за кредитним договором позивач має право дострокової вимоги до поручителя про виконання боргових зобов'язань у повному обсязі чи частково, про що повідомляє поручителя письмово та яка має бути виконана поручителями протягом 3 банківських днів (п.п. 3.1., 3.2., 3.4. договору поруки). [PERSON], заперечуючи щодо укладення ним вказаного договору поруки, подавав заяву про призначення почеркознавчої експертизи, яка була задоволена та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року в даній справі призначена судова почеркознавча експертиза. Однак, відповідач своїм правом не скористався, не здійснив оплату вказаної експертизи, ухвала повернути без виконання. Суд розцінює вказану поведінку відповідача як ухилення від участі в експертизі та в силу положень ст.146 ЦПК України визнає факт укладення відповідачем [PERSON] вказаного договору поруки зі змінами. Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору від 04.07.2006 року №СМ-SMEB00/052/2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SR-SMEB00/052/2006/2 від 04.07.2007 року з Додатковими угодами №1 від 15.11.2006 року, №2 від 16.06.2007 року, додатковими договорами №3 від 15.07.2010 року, №4 від 25 жовтня 2011 року, відповідно до яких, як і інший поручитель, відповідач [PERSON] зобов'язався нести відповідальність за борговими зобов'язаннями ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс», повернути основну суму кредиту, сплатити відсотки та пеню. Позивачем були направлені письмові вимоги до поручителів про дострокове повернення кредиту, однак відповідачами дані вимоги виконані не були (а.с. 61-64). Отже, враховуючи, що права позивача порушені за неналежного виконання умов кредитного договору № СМ-SMEB00/052/2006 від 04.07.2006 року, порушені права підлягають судовому захисту шляхом стягнення кредитної заборгованості з кожного із поручителів, як солідарних боржників з ТОВ «Поліграфічний центр «Енозіс». Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з кожного із поручителів, суд враховує встановлення господарським судом Вінницької області суми заборгованості позичальника, яка визначалася судом з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», а також додатковий характер зобов'язань за договорами поруки, а тому суд приходить до висновку, що з кожного з відповідачів підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2 990 439,26 грн., з яких: 2 547 351,72 грн. - заборгованість по кредиту; 427 900,08 грн. - заборгованість за відсотками, 15187,46 грн. - пеня. При цьому, суд зважає, що кожен із поручителів укладав самостійний договір поруки, тому поручителі повинні нести відповідальність самостійно. Крім того, суд звертає увагу, що договори поруки містять положення про дію договорів до повного виконання боргових зобов'язань, що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, тому в даному випадку є підстави для застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України. Однак, суд враховує, що позивач скористався своїм договірним правом на дострокове повернення кредиту, відповідно своєчасно пред'явив вимогу до поручителів, тим самим, у суду відсутні підстави стверджувати про припинення договорів поруки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial