Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.07.2009 року у розмірі 14 803,13 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 1600,00 грн (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.07.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте, зобов`язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 31.07.2017 виникла заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 14 803,13 грн. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 19 вересня 2017 року відкрив провадження у справі. Заочним рішенням суду від 18 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 13.07.2009 року у розмірі 14803 грн .13 коп., а також стягнуто судові витрати у сумі 1600 грн. 00 коп. (а.с.34-35). Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року, за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, їй поновлено строк звернення до суду із заявою, скасовано вищевказане заочне рішення від 18.10.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 13 жовтня 2021 року. У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.94-98), відповідно до якого просить залишити позов без задоволення, оскільки вважає його необґрунтованим. Зазначила, що систематично сплачувала кошти з метою погашення кредиту, з 14.11.2013 року банківською карткою не користувалась. Цієї ж дати, а також 29.07.2014 року та 13.08.2014 року сплатила 500 грн., 1000 грн. та 900 грн. відповідно на погашення кредиту, після чого повернула картку позивачу. Проте, позивач 22.08.2017 року, після закінчення строку позовної давності звернувся до суду з позов до неї про стягнення заборгованості. Повідомила, що у підписаній нею заяві-анкеті відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки з визначенням її розміру. Крім того не була ознайомлена з Тарифами та Умовами, Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмову вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача у матеріалах справи знаходиться клопотання про розгляд справи без участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.07.2009 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу (а.с.7), в якій зазначено кредитний ліміт в сумі 500,00 грн. та базова процентна ставка 2,5% в місяць на залишок заборгованості. Також 13.07.2009 року [PERSON] підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.8), відповідно до якої базова процентна ставка становить 2,5% в місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів за використання кредитних коштів становить 7% від заборгованості, а також визначений розрахунок пені за невчасне погашення заборгованості, розмір комісії та штрафу. До вказаної анкети додані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу (а.с.9-14). Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] станом на 25.09.2014 року має заборгованість перед банком у розмірі 1 278,23 грн за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів» та 611,02 грн за штрафами (а.с.67). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.4-6) станом на 31.07.2017 виникла заборгованість в сумі 14 803,13 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 1 032,85 грн., заборгованості за процентами - 9 989,18 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2600,00 грн., штрафів - 1181,10 грн. На підтвердження заперечень проти позову відповідачем подана виписка по рахунку (а.с.68-82,102-116), з якої вбачається, що вона сплачувала кошти за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.07.2009, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов позичальник ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКу, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У анкеті-заяві, наданій позивачем, окрім даних про особу, зазначені банківський продукт, який їй надається - кредитка «Універсальна», кредитний ліміт в сумі 500,00 грн та базова процентна ставка 2,5% в місяць на залишок заборгованості. В довідці про умови кредитування, підписаній відповідачем, базова процентна ставка також становить 2,5% в місяць на залишок заборгованості, додатково визначені щомісячні платежі за використання кредитних коштів в розмірі 7% від заборгованості, розрахунок пені за невчасне погашення заборгованості, розмір комісії та штрафу. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховані за ставкою 30,00%, яка згодом збільшена спочатку до 34,80%, а потім до 43,20%. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://privatbank.ua/), який міститься в матеріалах даної справи не підписаний відповідачем, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та [PERSON] 13.07.2009 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, анкета-заява та довідка про умови кредитування, підписані відповідачем, містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% в місяць, тоді як банком фактично проценти нараховані за ставкою 30,00%, 34,80%, 43,20%. Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов щодо збільшеного розміру відсотків. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9989,18 грн. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, можливим стягнути з відповідача фактично отриману суму грошових коштів у розмірі 1032,85 грн. Разом з тим, за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору щодо нарахування та сплати неустойки (пені, штрафів), то суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2 600,00 грн та штрафи в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 681,10 грн. (процентна складова). За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.07.2009 в сумі 4 813,95 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 1032,85 грн., 2600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією та 1181,10 грн. штрафу. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 520,32 грн. (1600х4813,95/14803,13). На підставі викладеного та

Outcome: partial