Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до позовної заяви у новій редакції (що подана на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху) позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до договору №б/н від 15.11.2012 [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами [PERSON]» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що також вказано у п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася: з 01.09.2014 2,9%, з 01.04.2015 3,6%. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня=(пеня1)+(пеня2), де (пеня1) = (базова відсоткова ставка за договором) 30% нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше ніж 10 грн в місяць, нараховується 1 раз у місяць, при наявності прострочки за кредитом або відсотками 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позичальнику кредит у розмірі, який визначений договором. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, а саме: відповідач не сплачувала заборгованість за відсотками з 25.02.2013 по 30.09.2016, пеню з 01.01.2014 по 30.09.2016, з 28.02.2013 по 30.09.2016 заборгованість за кредитом, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, станом на 30.09.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 14318,85 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 315,36 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 9545,45 грн, заборгованості за пенею 3300,00 грн та штрафів: 500,00 грн фіксована частина та 658,04 грн процентна складова. Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмове клопотання, відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України (а.с. 44). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про те, що позов визнає частково, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 15). Відповідачем було надано суду письмові заперечення у яких вона вказала, що у неї є договірні зобовязання з ПАТ КБ «Приватбанк». 15.11.2012 вона отримала кредит у розмірі 300,00 грн на платіжну картку. Вказала, що користувалася коштами з кредитної картки, але заперечує проти позову у тій частині, що позивач самостійно без її згоди збільшив розмір кредиту до 500 грн, тому не визнає позов у розмірі 14318,85 грн, а визнає позов частково, у розмірі 3100 грн. Відповідно до даних довідки, яку було надано на її вимогу позивачем, заборгованість за кредитом станом на 31.12.2013 складає 341,72 грн. Позивач звернулася до банку повторно, та отримала відповідь, у якій вказано, що між нею та банком укладено додатковий договір, який вона насправді не підписувала, та вказано, що борг станом на 18.07.2013 становить 533,94 грн. Позивач вказує, що 31.12.2013 вносила кошти у сумі 100 грн, однак з розрахунку видно, що вони не враховані банком та не були віднесені на погашення тіла кредиту і на погашення відсотків. Оскільки операції з 01.01.2014 за основним і додатковим рахунками не проводилися, вважає, що має сплатити проценти за користування грошовими коштами. Розрахунок позивача вважає неправильним та згодна сплатити позивачу 3100 грн боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, відповідача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 15.11.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір укладений за заявою відповідача, у якій вона просить відкрити рахунок та надати банківські послуги, ознайомилася з тарифами банку та отримала повний перелік інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується її особистим підписом (а.с. 5). Договір складають Заява, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та [PERSON] (а.с. 5, 6-7, 8-31). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає свою згоду банку у будь-який момент його змінити (зменшити, збільшити або анулювати). Підписання договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, який установлений банком. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено односторонню можливість банку проводити зміну тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у т.ч. простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг умов кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (а.с. 5). Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.11, п. 2.1.1.2.12 Правил користування кредитною карткою строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування кредитною карткою за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, що встановлений тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт сплачує [PERSON] пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобовязання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася: з 01.09.2014 2,9%, з 01.04.2015 3,6%. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня=(пеня1)+(пеня2), де (пеня1) = (базова відсоткова ставка за договором) 30% нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше ніж 10 грн в місяць, нараховується 1 раз у місяць, при наявності прострочки по кредиту або відсотками 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн (а.с. 6-7). Як вбачається з розрахунку у [PERSON] 26.02.2013 вперше виникла поточна заборгованість у розмірі 310,00 грн (а.с. 4), останній платіж у рахунок погашення заборгованості відповідач здійснив 31.12.2013 у сумі 100 грн. Відповідно до даних банківської виписки відповідачем було внесено на погашення заборгованості 21.10.2016 1000 грн, 12.11.2016 400 грн, однак судом вказані суми не можуть бути взяті до уваги, оскільки предметом спору є заборгованість станом на 30.09.2016 (а.с. 57). Кредитний ліміт відповідачу з 15.11.2012 було встановлено у розмірі 300,00 грн, з 09.12.2012 збільшено кредитний ліміт до 500,00 грн, з 16.01.2014 зменшено кредитний ліміт до 320,00 грн (а.с. 54). З 28.02.2013 по 30.09.2016 [PERSON] неналежно сплачувала внески на погашення заборгованості за кредитом (а.с. 55), чим порушено умови договору. Таким чином, станом на 30.09.2016 у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить 14318,85 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 315,36 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 9545,45 грн, заборгованості за пенею 3300,00 грн та штрафів: 500,00 грн фіксована частина та 658,04 грн процентна складова (а.с. 55). На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач надала суду розрахунок, який вона отримала у банку, відповідно заборгованість у відповідача перед позивачем становить 533,94 грн за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 (а.с. 72), за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 заборгованість становить 341,72 грн (а.с. 73-74). Суд приймає дані розрахунки, що надані відповідачем, однак дійшов висновку, що надані розрахунки не підтверджують заперечення відповідача щодо часткового визнання позову. Надані відповідачем розрахунки повністю відповідають розрахунку, який наданий позивачем (а.с. 55), якщо приймати суму станом на 31.12.2013, однак позивач просить стягнути заборгованість станом на 30.09.2016. З 01.01.2014 по 30.09.2016 оскільки договір продовжував діяти (заяву про припинення дії договору відповідач подала лише 15.02.2017 (а.с. 75), заборгованість не була повністю погашена, що не заперечувала відповідач, то на залишок заборгованості продовжували нараховуватися відсотки. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON], є зобовязальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, що належать відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобовязання, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту 315,36 грн, відсотками 9545,45 грн та пенею підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи чи підлягає стягненню з [PERSON] пеня у розмірі 3300 грн, суд виходить з наступного. Як вбачається із наданого суду розрахунку, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором від 15.11.2012 складає 3300 грн. Суд вважає, що зазначена сума пені не відповідає принципу співмірності, оскільки більше ніж у десять разів перевищує розмір основного боргу (315,36 грн), що, у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, є підставою для зменшення розміру неустойки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 630,72 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів: 500,00 грн фіксована частина, 658,04 грн процентна складова, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За змістом даної норми, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З умов кредитного договору вбачається, що обидва види неустойки штраф (500,00 грн фіксована частина, 658,04 грн процентна складова) та пеня 3300,00 грн, що нараховані відповідачеві, передбачені як відповідальність за порушення строків виконання зобовязань за договором. Крім того, позивачем всупереч положенням ч. 2 ст. 550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (неустойки). Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованою. Даний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 14318,85 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у розмірі 10491,53 грн, що становить 73,27% (10491,53 грн : (14318,85 : 100) = 73,27%) від заявлених позовних вимог. Таким чином, судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, становить 1009,67 грн (1378 грн х 73,27 : 100 = 1009,67 грн). На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 549, ч. 2 ст. 550, ч. 3 ст. 551, ст. ст. 610, 612, 614, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial