Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач 08 жовтня 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що з 2014 року перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В теперішній час відповідач живе окремо від неї. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не працює. Іншім дітям аліменти не платить. Просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 350 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №415917, виданого 20 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що відповідач не працює, не отримує гарантований заробіток, визнав позов в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, як наполягає позивач. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: approved