Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

ПАТ «Український [PERSON]» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що відповідно до укладеного договору № Т/С37 від 26 вересня 2011 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 400 000,00 грн. строком до 24 вересня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобовязання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 28 липня 2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 360\~584,86 гривень, яка складається із наступного: 320\~138,67 гривень заборгованість за кредитом, 40\~446,19 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, позивач зазначав, що не має змоги надати суду примірник кредитного договору з додатковими угодами до нього, а також договори, укладені з відповідачем для забезпечення виконання кредитних зобовязань (договори іпотеки/застави/поруки тощо) у звязку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від «14» квітня 2014 року за № 405/2014. 13 березня 2015 року невстановленими озброєними особами було здійснено незаконне зайняття приміщення банку в м. Донецьку по вул. Артема, 125, та незаконне заволодіння майном, коштами та документами банку, про що Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації було подано заяву до ГУМВС України в Донецькій області. Відомості про правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань «09» квітня 2015 року, відкрито кримінальне провадження № 12015050620000287. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 360\~584,86 гривень. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Український [PERSON]» [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, оскільки нарахована позивачем сума заборгованості за кредитним договором є надмірною та документально не підтвердженою. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до довідки про заборгованість за кредитним договором № Т/С37 від 26 вересня 2011 року, укладеним між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON], станом на 28 липня 2015 року остання має заборгованість за кредитним договором в розмірі 360\~584,86 гривень, яка складається із наступного: 320\~138,67 гривень заборгованість за кредитом, 40\~446,19 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.4). Однак, дослідивши письмові матеріали справи, судом також було встановлено, що в матеріалах даної справи відсутній кредитний договір № Т/С37 від 26 вересня 2011 року, укладений між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON], або засвідчена належним чином його копія, на який посилається банк в обґрунтування позовних вимог, тобто суд позбавлений можливості перевірити наявність кредитних правовідносин між сторонами. Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості відповідача за кредитом перед позивачем, процентів та комісії, які і складають зміст кредитного договору. Інформація, викладена у вигляді прінтскріну (роздруківки) з автоматизованої банківської системи «СКРУДЖ-3» (а.с.13) та виписка з особового рахунку позичальника по кредитному договору (а.с.8-12), на які позивач посилається як на наявність між сторонами договірних правовідносин, не є належними доказами укладення між сторонами кредитного договору, оскільки не містять всіх обов'язкових складових кредитного договору, в тому числі підпису відповідача. Також посилання позивача ПАТ «Український [PERSON]» на витяг з кримінального провадження № 12015050620000287 від 14 квітня 2015 року, як на підставу, що у банку була відсутня можливість надати суду копію кредитного договору у зв'язку зі знаходженням кредитної справи у приміщенні головного офісу у м. Донецьку, тобто населеному пункті, де здійснюється проведення антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» не звільняє позивача від доведення факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність заборгованості, як наслідок невиконання відповідачем його умов. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed