Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» подано в суд позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 14.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит. В свою чергу позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, позичальник [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] забов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 30.11.2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 14312,41 грн., яка складається із: 1269,98 грн. заборгованість по кредиту; 8684,70 грн. заборгованість по відсоткам; 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 657,73 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не зявився. Згідно поданого клопотання просив розглянути справу без участі представника позивача на підставі необхідних доказів, наявних в матеріалах справи, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання на розгляд справи, однак не з'явився, конверт із повісткою про повідомлення про час та місце розгляду справи, який направлено за зареєстрованою адресою його місця реєстрації, повернуто до суду із відміткою, «адресат не проживає». За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 14.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н.. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] оформили шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Зазначено, що умови та правила банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами. Із наданого позивачем розрахунку видно, що позичальник [PERSON] почав користуватись кредитною карткою з 26.11.2011 року, отримавши 500 грн. кредиту. Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт видно, що на час підписання анкети-заяви діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць (тобто 30 % річних), що вказано і у позовній заяві позивачем та в наданому розрахунку. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України ). Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором. Статтею 549 ЦК України передбачено, що до неустойки, як виду забезпечення виконання зобовязань, належать пеня та штраф. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг- позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах визначених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено договором. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 умов та правил банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню. Судом встановлено, що банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забовязання за вказаним договором не виконав порушив умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором. При визначенні розміру заборгованості позивач посилається на наявний в матеріалах справи розрахунок (а.с. 5, 6), відповідно до якого зазначено, що станом на 30.11.2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 14312,41 грн., яка складається із: 1269,98 грн. заборгованість по кредиту; 8684,70 грн. заборгованість по відсоткам; 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 657,73 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (в попередній редакції), визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає врахуванню. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним. Так, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1269,98 грн., яка згідно розрахунку складається із простроченої заборгованості. Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені та комісій, розмір яких згідно розрахунку становить 5139,67 грн. Оскільки такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня був передбачений договором, а із розрахунку видно, що щомісяця за невиконання позичальником умов договору нараховувалась пеня. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів, суд виходить з такого. Ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування процентів за кредитним договором після 01.03.2014 року. Встановлено, що до цієї дати проценти нараховані вірно. Так, наприклад, 28.02.2014 року за 1 день заборгованості, при сумі боргу 1269,98 грн. нараховано 1,05 грн. процентів (1269,98 х 30% / 100%)/ 365 = 1,05). Разом з тим, починаючи з 01.03.2014 року формула розрахунку процентів є незрозумілою. Так, судом встановлено, що порядок нарахування процентів за користування кредитом в різні періоди після 01.03.2014 року здійснюється по різному. Це видно, наприклад, з того, що за однаковим розміром заборгованості 1269,98 грн. в різні дати нараховуються різна сума процентів при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, на 31.03.2014 року при сумі заборгованості за тілом кредиту (колонка 5 в розрахунку) 1269,98 грн. за 1 день нараховано відсотків на залишок простроченої заборгованості 2,54 грн. Тоді як 30.04.2014 року за такою ж сумою заборгованості за тілом кредиту за 1 день нараховано вже більшу суму процентів 2,65 грн. При цьому відсоткова ставка є однаковою 30 % річних. В подальшому з розрахунку видно, що зберігається невідповідність нарахованих відсотків за 1 день за однаковими сумами боргу як поточного так і простроченого, при однаковій відсотковій ставці. А вже, наприклад, 30.11.2017 року на таку ж суму боргу вже нараховано 1,76 грн. відсотків за 1 день прострочення сплати кредиту. Вказані обставини свідчать про те, що розрахунок процентів за користування кредитними коштами в різні періоди після 01.03.2014 року, в наданому позивачем розрахунку здійснюється по різному. При цьому, в позовній заяві жодного обґрунтування правильності такого розрахунку позивачем не наведено. Тому є обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом до 01.03.2014 року, а саме в розмірі 794,98 грн., тобто в сумі, яка вказана накопичувальним підсумком (колонка 12) в розрахунку до 01.03.2014 року (а.с. 5). Разом з тим, встановлено, що починаючи з 01.03.2014 року розрахунок процентів банком було проведено невірно, всупереч умовам кредитного договору. Обгрунтування зміни порядку нарахування процентів та доказів, що вказували б на правомірність і правильність нового порядку нарахування процентів позивачем не надано. Враховуючи те, що розмір заборгованості за тілом кредиту є сталим з 01.03.2014 року і становить 1269,98 грн. (сума простроченої заборгованості), виходячи із процентної ставки 30 %, яка вказана в розрахунку та була передбачена згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 8), суд вважає за можливе зробити перерахунок нарахованих банком процентів за користування кредитом після 01.03.2014 року. Проценти обраховані за формулою: сума боргу за тілом кредиту х % річних (у відповідний період) : 100% : 365 днів х кількість днів в періоді. Таким чином заборгованість за процентами за період з 01.03.2014 року по 30.11.2017 року включно становитиме: 1269,98 грн. х 30 % : 100 % : 365 днів х 1371 дні = 1431,08 грн. Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, розмір процентної складової штрафу повинен становити 5 % від обрахованого судом розміру суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, тобто 5 % від 5901,06 грн. (1269,98+3200+1431,08). Таким чином процентна складова штрафу становить 295,05 грн. (5901,06 х 5% : 100 %). Згідно позовної заяви та розрахунку позивач просить стягнути 500 грн. фіксованої частини штрафу, передбаченого умовами та правил надання банківських послуг. Дана вимога підлягає задоволенню. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. А саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 6696,11 грн., що складається із: 1269,98 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1431,08 грн. заборгованості за процентами; 3200 грн. комісії; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 295,05 грн. штрафу (процентна складова). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач предявив позов на загальну суму 14312,41 грн.. Позов задоволено на загальну суму 6696,11 грн.. Відтак на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 824,36 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial