Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04 лютого 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком, і він дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, в зв`язку із чим станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість в розмірі 58 968,95 грн., яка складається із наступного: 7 996,42 грн. - заборгованість за кредитом; 45 027,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 898,87 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2796,14 грн. - штраф (процентна складова), і яку позивач просив стягнути з відповідача. Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, з відповідачки було стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 04 лютого 2008 року в розмірі 58 968,95 грн. та судові витрати в сумі 1 600 грн. Ухвалою від 10 грудня 2020 року вказане рішення скасоване, справу призначено до розгляду. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п. 2 Статуту АТ КБ «ПриватБанк». 06 вересня 2019 року Статут погоджено з Національним банком України. Представник відповідачки надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до наданої в обґрунтування позовних вимог анкети-заяви б/н від 25 червня 2011 року відповідачка висловила волевиявлення щодо отримання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», будь-яких інших умов договору вказана анкета-заява не містить. В розрахунку заборгованості також відсутня інформація щодо відкриття карткового рахунку на ім`я [PERSON] та інформація про вид картки. З наданого розрахунку не вбачається, яким чином було здійснено розрахунок пені по договору, на яку суму нараховувалась пеня та якими пунктами договору це передбачено. Будь-якої інформації щодо укладення вказаного договору та додаткових угод між сторонами, на підставі яких були відкриті рахунки в банку, позивач не надає. В анкеті-заяві не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань. Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, на які в обґрунтування позову посилається позивач. З урахуванням наведеного, вважає, що суми заборгованості позивачем не доведені, а надані письмові докази є неналежними. Вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема - ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Відсутність належних доказів погодження між позивачем та відповідачкою умов, на яких наполягає позивач, свідчить про недоведеність позовних вимог. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якої представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив про правомірність вимог банку. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах - в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які на підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України вказують на вчинення двостороннього кредитного договору. На підставі поданої [PERSON] заяви, що разом з Умовами, Правилами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, відповідачці було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, отримана відповідачкою. З моменту оформлення кредитного договору відповідачка не зверталась за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ним погодилась. З анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», зазначила, що вона згодна, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також вказала про ознайомлення з ними. До матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», власноруч підписану відповідачкою, з якої чітко вбачається встановлення поточної процентної ставки в розмірі 3 % (36 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Таким чином, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Крім зазначеного, Умови та Правила надання банківських послуг є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивачка частково сплачувала заборгованість за договором, активно використовувала кредитний рахунок. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза по справі не призначалась. У відповідності з розрахунком заборгованості [PERSON] неодноразово порушувала зобов`язання за договором, а починаючи з вересня 2014 року не зникала прострочена заборгованість, а тому, окрім відсотків за порушення зобов`язання нараховувалась і пеня. Посилання відповідачки на правові позиції Верховного Суду вважає недоречними. Оскільки відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позові та у відповіді на відзив, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представник відповідачки просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 04 лютого 2010 року, їй було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 500 грн. та визначено базову процентну ставку по кредиту 3 % (а.с. 6). Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді. В подальшому, кредитний ліміт за карткою позичальника [PERSON] було збільшено до 4 000 грн., потім - до 8 000 грн. Відповідачка використовувала надані позивачем кредитні кошти, в тому числі за збільшеним кредитним лімітом, у власних цілях, що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку (а.с.76-79). Крім зазначеного, 04 лютого 2008 року [PERSON] було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої визначена базова відсоткова ставка в місяць, яка нараховується на залишок, в розмірі 3 %. Також у вказаній довідці визначено розмір комісії за кредитне обслуговування, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Факт підписання відповідачкою вказаної довідки нею не спростовувався. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка частково проводила повернення отриманих нею коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (а.с. 4-5). Згідно із зазначеним розрахунком відповідачка за вказаним кредитом станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість в розмірі 58 968,95 грн., яка складається із наступного: 7 996,42 грн. - заборгованість за кредитом, 45 027,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 898,87 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2796,14 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628, ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави приймати роздруківку наданих позивачем Умов і правил надання банківських послуг, які не підписані позичальником. В той же час, суд враховує заяву та довідку про умови кредитування, підписані відповідачкою, відповідно до яких [PERSON] погодилась з умовою про встановлення базової процентної ставки в розмірі 3 % в місяць. Вирішуючи питання щодо розміру вказаної заборгованості, суд виходить з наступного. З розрахунку заборгованості, який долучено банком до позовної заяви (а.с. 4-5), вбачається, що в період 04 лютого 2008 року по 31 грудня 2012 року банк нараховував проценти за договором, укладеним між сторонами з відсотковою ставкою 36,00 % річних, проте, починаючи з 01 січня 2013 року процентна ставка зменшена банком до 30 %, з 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшена банком до 34,80 % річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних, що не відповідає умовам договору, укладеного між сторонами, та вимогам ст. 1056-1 ЦК України. Матеріали справи, підписана відповідачкою заява на оформлення кредитної картки, довідка про умови кредитування не передбачає права банку, в тому числі в односторонньому порядку, змінювати погоджену сторонами відсоткову ставку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи станом на 04 лютого 2008 року містили умови, зокрема й щодо права банку змінювати розмір відсоткової ставки за наданим кредитом, суд не вбачає підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] активно користувалась кредитними коштами для власних потреб, вносила кошти на погашення заборгованості, погашала відсотки та сплачувала періодичні платежі. З цією метою відповідачка отримувала в АТ КБ «ПриватБанк» перевипущені кредитні картки, остання з яких за № [NUMBER] мала термін дії до 05/17 тобто до 31 травня 2017 року. В результаті неналежного виконання [PERSON] зобов`язань щодо внесення коштів на погашення кредиту утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 996,42 грн. Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки заява позичальника [PERSON] не містить визначеного сторонами строку виконання зобов`язання, термін виконання боржником свого обов`язку визначений моментом пред`явлення позовної вимоги до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку про стягнення відсотків за користування кредитом, виходячи із процентної ставки 36 % річних, яка діяла станом на час укладення договору, в сумі 8 989,84 грн. Розрахунок відсотків річних: - з 04 лютого 2008 року по 31 березня 2015 року (сума відсотків, нарахована позивачем до підвищення процентної ставки) - 3 469,84 грн.; - з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року (9 місяців з урахуванням процентної ставки в розмірі 3 % в місяць (36 % річних)) - 2 160 грн. (7 996,12 грн. х 3 % х 9 міс.); - з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року (12 місяців з урахуванням процентної ставки в розмірі 3 % в місяць (36 % річних)) - 2882 грн. (7 996,12 грн. х 3 % х 12 міс.); - з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року (2 місяці з урахуванням процентної ставки в розмірі 3 % в місяць (36 % річних)) - 480 грн. (7 996,12 грн. х 3 % х 2 міс.). Ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд зазначає, що складова заборгованості відповідачки перед банком у цій справі за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 2 898,87 грн., хоча і має назву «заборгованість за пенею та комісією», але фактично є виключно заборгованістю за пенею. Нараховані банком відповідачці у цій справі за вищезазначеним кредитним договором штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 796,14 грн. - штраф (процентна складова) були нараховані за ті самі види порушень відповідачки за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, стягуючи заборгованість за пенею в розмірі 2 898,87 грн., суд відмовляє в задоволенні вимог позивача в частині стягнення штрафів в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2 796,14 грн. (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 539,54 грн.

Outcome: approved