Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що 10.04.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідачем з умови договору не виконуються. Заборгованість за договором становить 27238 грн. 49 коп. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, направивши до суду заяву, що просить слухати справу в відсутності їх представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується, повісткою направленою за адресою реєстрації відповідача, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 10.04.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір та отриманий останнім кредит з сумою ліміту 7000 грн..(а.с.9-15). Вказаний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст. 1055 ЦК України. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов укладеного із позивачем договору та наявність боргу за договором в сумі 27238 грн. 49 коп. (а.с.6-8). Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до умов договору та вказаної норми законодавства позивач має право вимоги дострокової сплати йому всіх передбачених договором коштів, оскільки позичальником було прострочено графік погашення заборгованості. Згідно статті 60 ЦПК України встановлено, що «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу», а згідно статті 60 ЦПК України встановлено, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, згідно вимог законодавства , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Правомірним суд визнає і позовні вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 88 ЦПК України та підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. На підставі викладеного та

Outcome: approved