Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Питання, що вирішуються ухвалою. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПОСП «Мажарка», в якій просить усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки та повернути земельну ділянку кадастровий номер 6323181000:02:000:0100, загальною площею 4,5270 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить [PERSON] , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія III-XP №059155, знаходиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району, скасувати запис про державну реєстрацію права оренди згідно договору виданого 12 вересня 2014 року укладеного між [PERSON] та ПОСП «Мажарка» строком на 20 років та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 10 червня 2007 року між нею та ПОСП «Мажарка» був укладений договір оренди землі на 10 років. На даний час позивачу стало відомо, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію договору оренди укладеного 12 вересня 2014 року між позивачем та ПОСП «Мажарка» строком на 20 років. Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно 15 вересня 2014 року зареєстровано право оренди згідно з зазначеним договором оренди землі від 12 вересня 2014 року, індексний номер 15789537. Позивач зазначає, що цей договір нею не підписувався, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи в справі №624/937/19. Дії керівника ПОСП «Мажарка» позивач вважає незаконними та такими, що порушують її право власності на земельну ділянку. Зазначає, що оскільки вона договір оренди не підписувала, відповідно істотних умов договору не погоджувала, а отже такий договір є неукладеним. При цьому за наявності для того підстав позивач не позбавлена права заявити вимогу про усунення перешкод у користування належним їй майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права. У зв`язку з зазначеним позивач просить зобов`язати ПОСП «Мажарка» усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки та повернути земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію договору оренди б/н від 12 вересня 2014 року. Позиція відповідача. Відповідач ПОСП «Мажарка» не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 03 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 23 вересня 2021 року. Ухвалою від 22 жовтня 2021 року клопотання представника позивача задоволено, замінено третю особу на Центр надання адміністративних послуг Кегичівської селищної ради Харківської області. У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про місце дату та час повідомлені у встановленому законом порядку, натомість надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, окрім того представник позивача - позов підтримала, просила задовольнити. Позиція третьої особи невідома, заяв не надійшло. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну діяльну серії ІІІ-ХР №059155 належить земельна ділянка загальною площею 4,53 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, з кадастровим номером 6323181000:02:000:0100 (копія, а.с.7). З досліджених матеріалів витребуваної судом за клопотанням позивача цивільної справи №624/937/19 за позовом [PERSON] до ПОСП «Мажарка» про визнання недійсним договору оренду землі, також встановлено, що відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 08 вересня 2014 року №01-40/3023 кадастровий номер земельної ділянки змінено, у зв`язку з уточненням зони та кварталу. 10 червня 2007 року між сторонами по справі укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 10 років, державна реєстрація якого відбулась 30 жовтня 2008 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15 вересня 2014 року відбулася реєстрація права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323181000:02:000:0100 площею 4,5270 га, строком на 20 років на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 12 вересня 2014 року між орендарем ПОСП «Мажарка» та орендодавцем [PERSON] , за індексним номером 15789537 від 15 вересня 2014 року (копія, а.с.11). Відповідно до висновку експертизи від 31 липня 2020 року №12366 підпис від імені [PERSON] в «Договорі оренди землі №» від 12 вересня 2014 року, який укладений між [PERSON] та ПОСП «Мажарка» строком на 20 років на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5270 га, кадастровий номер 6323181000:02:000:0100, що належить [PERSON] , згідно державного акту на право приватної власності на землю від 08 листопада 2002 року серія ІІІ-ХР №059155, за яким орендна плата вноситься в грошовій формі, розташований в графі «Орендодавець», в рядку «МП (П.І.Б.) [PERSON] », - виконаний не [PERSON] , а іншою особою (копія, а.с.21-28). Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 23 березня 2021 року, по справі №624/937/19 встановлений факт не підписання [PERSON] договору оренди землі від 12 вересня 2014 року (копія, а.с.8-10). Цим рішенням [PERSON] у задоволенні позовних вимог до ПОСП «Мажарка» про визнання договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2014 року, що укладений між [PERSON] та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Мажарка», строком на 20 років, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,527 га, кадастровий номер 6323181000:02:000:0100, що належить [PERSON] , згідно Державного акту на землю від 08 листопада 2002 року, серія ІІІ-ХР №059155, право оренди якого зареєстровано за індексним номером 15789537 відмовлено за безпідставністю, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту (копія, а.с.8-10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У разі оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Зазначені правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 4 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц. Оскільки факт відсутності волевиявлення [PERSON] (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди землі, підтверджується категоричним висновком судової почеркознавчої експертизи від 31 липня 2020 року №12366 складеним Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, то такий договір є неукладеними. Тому звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, що є предметом договору оренди є ефективним способом захисту. Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації договору оренди землі, то суд зазначає наступне. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України). Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між [PERSON] та приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Мажарка» спору про право оренди на земельну ділянку, оскільки договір оренди землі вона не підписувала, тому він є неукладеними, а державна реєстрація зазначеного правочину порушує її право на користування та розпорядження зазначеною власністю. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Як встановлено судом, 15 вересня 2014 року відбулася реєстрація права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323181000:02:000:0100 площею 4,5270 га, строком на 20 років на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 12 вересня 2014 року між орендарем ПОСП «Мажарка» та орендодавцем [PERSON] , за індексним номером 15789537 від 15 вересня 2014 року. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власником спірної земельної ділянки на час подання позову є [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ХР №059155, що відповідає вимогам ЦК України, ЗК України. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2014 року порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, загальною площею 4,5270 га, кадастровий номер 6323181000:02:000:0100, що знаходиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Отже, реєстрація права оренди ПОСП «Мажарка» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди позивач фактично не підписувала, тобто цей правочини є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечує реальне відновлення порушеного права. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач відповідно до вимог процесуального закону зобов`язаний надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували існування перешкод в користуванні земельною ділянкою. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування права оренди земельної ділянки загальною площею 4,5270 га, кадастровий номер 6323181000:02:000:0100, що знаходиться на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області зареєстрованого 15 вересня 2014 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від: 19 серпня 2020 року у справі № 358/815/17 (провадження № 61-40620св18), 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18). Позивачем не заявлено про розподіл судових витрат, тому суд при ухваленні рішення не вирішує це питання. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. На підставі викладеного,

Outcome: approved