Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 15568,09 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.12.2007р. між сторонами було укладено кредитний договір, згідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.01.2014р. виникла заборгованість у розмірі 15568,09 грн., яку відповідач не має наміру повертати, тому для захисту своїх прав позивач змушений звертатися до суду. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, дав пояснення аналогічні змісту позову та просив такий задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибула, однак подала суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, проти позову заперечила, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2007р. на підставі заяви позичальника між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] підписано заяву про надання кредитної картки «Універсальна» на суму 4200,00 грн. з відсотковою ставкою 3 % в місяць. Відповідно до змісту заяви клієнт - [PERSON] ознайомилася та погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, відтак кінцевий строк договору кредиту - 04.12.2008р. Із розрахунку заборгованості вбачається, що остання проплата відповідачем по кредитному договору була здійснена 12.01.2009 р. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зважаючи на те, що кредитний договір було укладено до 04.12.2008р. та останню проплату боржником було здійснено 12.01.2009р., відтак перебіг строку позовної давності розпочався 12.01.2009р. та відповідно 12.01.2012 року сплив, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише 17.02.2014р. Інших обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 258, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed