Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.08.2008 року № CSXRRС12690008 в сумі 29430,26 грн. В обґрунтування позову позивач стверджує, що заборгованість в сумі 29430,26 грн., виникла внаслідок порушення відповідачем договірних умов щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач незаконно не виконує власних зобов'язань щодо погашення отриманого кредиту і відсотків за користування ним. Позивач стверджує, що відповідно до умов укладеного з відповідачем договору від 31.08.2008 року, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 2968,38 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за вищевказаним договором відповідач станом на 29.01.2014 року має загальну заборгованість за кредитом - 29430,26 грн., у тому числі: - 2819,57 грн. - заборгованість за кредитом; - 340,21 грн. - заборгованість за відсотками; - 745,70 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 23647,15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1377,63 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по вищевказаному кредитному договору в грошовій сумі 29430,26 грн. і судові витрати 294,30 грн. Вимоги про стягнення поточної і простроченої заборгованості позивач мотивує невиконанням відповідачем обов'язків передбачених Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які є складовою частиною договору про надання банківських послуг, згідно яких відповідач, повинен погашати заборгованість по кредиту і відсоткам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги частково змінив, відмовившись від стягнення з відповідача в повному обсязі пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 23647,15 грн. і погодився на її стягнення з відповідача в сумі яка буде рівною сумі заборгованості за кредитом тобто 2819,57 грн. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні не заперечував проти змінених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача із заявою про надання кредиту. Відповідно до укладеного договору № CSXRRС12690008 від 31.08.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2968,38 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач порушив умови договору, що призвело до утворення заборгованості по даному кредитному договору. Судом встановлено, що визначені позивачем суми заборгованості за кредитом, заборгованість за відсотками, і заборгованість по комісії за користування кредитом ґрунтуються на розрахунку заборгованості за договором № CSXRRС12690008 від 31.08.2008 року станом на 29.01.2014 року (а.с.4,5), при цьому дані види заборгованості підлягають до стягнення у розмірі заявлених позивачем до стягнення, а саме: 2819,57 грн. - заборгованість за кредитом, 340,21 грн. - заборгованість за відсотками і 745,70 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, так як така заборгованість у нього виникла станом на 29.01.2014 року. За таких обставин, суд вважає встановленими факти укладення договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості за кредитом, за відсотками та заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки ці факти підтверджуються письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася,та сплати процентів. Отже, суд визнає, що відповідач допустив істотні порушення умов договору про надання банківських послуг № CSXRRС12690008 від 31.08.2008 року, та всупереч вимог ст.ст. 526, 610,611,1050 ч. 2,1054 ч.1 ЦК України не виконав законних вимог позивача щодо повернення заборгованості за договором, тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача за кредитом - 2819,57 грн., за відсотками - 340,21 грн., і заборгованість по комісії за користування кредитом - 745,70 грн. Щодо вимог позивача про стягнення пені і штрафу, то суд приходить до слідуючого. За змістом ст. 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Однак із матеріалів справи вбачається, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню і штраф, тобто банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне і теж саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ст. 61 ч.1 Конституції України і ст. 509 ч.3 ЦК України згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж саме правопорушення, а зобов'язання має право ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже штрафи в розмірі 500 грн. і 1377,63 грн. не підлягають до стягнення. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки, то суд приходить до слідуючого. Згідно вимог ст. 551 ч.3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків і наявності інших обставин що має істотне значення. Згідно ст. 616 ч. 2 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Виходячи з матеріалів даної справи вбачається, що неповернута сума кредиту складає 2819,57 грн., а нарахована пеня в сумі 23647,15 грн., що у відповідності до ст. 549 ЦК України є одним із видів неустойки, значно перевищує розмір неповернутого кредиту. Кінцевим строком повернення кредиту було 31.08.2011 року, але відповідач не сплачував кредит, однак позивач до суду звернувся лише в 2014 році, що сприяло значному збільшенню розміру пені, що в свою чергу для відповідача є великою. Тому суд приходить до висновку про зменшення розміру неустойки до 2819,57 грн. і представник позивача не заперечував проти зменшення даного розміру пені. А всього підлягає до стягнення з відповідача 6725,05 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд встановив, що судовий збір позивачем було сплачено сумі 294,30 грн. Отже, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 73,58 грн. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial