Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 03.08.2009 року [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н отримала кредит у розмірі 5 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір. Посилаючись на положення Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» вказує у своєму позові на право банку змінювати кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки та тарифи. З огляду на те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 49 494,49 грн. станом на 31.10.2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, а також письмових поясненнях від 26.04.2017 та від 22.05.2017 (а.с. 45-52, 86-91). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с. 31-36). Крім того додав, що його довіритель не отримував СМС від банку про збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами та не погодився на зміну відсоткової ставки. Посилаючись на положення ст. 551 ЦК України та скрутне матеріальне становище відповідача, яка одна виховує та утримує двох неповнолітніх дітей, просив суд зменшити розмір пені до 500 грн. Визнавши той факт, що [PERSON] використовувала кредитні кошти в межах кредитного ліміту представник просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог банку. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши й дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 серпня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 300 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок ПАТ КБ «ПриватБанк» банк відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг змінив позичальнику [PERSON] кредитний ліміт з 500 грн. до 5 300 грн., а також видав останньому нову кредитну карту терміном дії до квітня 2017 року (а.с. 53, 130). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку станом на 31.12.2016 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором, розмір якої складає 49 494,49 грн., з них: заборгованість за кредитом 5 156,24 грн.; заборгованість за відсотками 38 743,27 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3 000,00 грн.; штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; штраф (процентна складова) 2 344,98 грн. (а.с. 4-7). Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положенням ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що підписуючи заяву від 03.08.2009 відповідач погодився, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу банку зобов'язаний повернути кредит та сплатити винагороду. Розмір пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору передбачений Тарифами банку. Окрім того, згідно з п. 8.6 Умов у разі порушення позичальником строків платежів за будь-якими грошовими зобов'язаннями, передбаченими договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн., а також у розмірі 5% від суми заборгованості. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача, що визнано сторонами по справі. Крім того безпосередньо із письмових пояснень ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що в розрахунку заборгованості в колонці «Сума комісії та пені» відображено нарахування тільки пені, а до вказаних вище Умов в частині розрахунку пені неодноразово вносились зміни (а.с. 50 зворот, 86). Оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач [PERSON], підписуючи заяву позичальника, та відповідно, брала на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Натомість з огляду на положення ст. 1054 ЦК України та визнання відповідачем факту користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 5 156 грн. 24 коп. Зважаючи на те, що зміст заяви відповідача свідчить про те, що сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 30,00 % річних, а наданий позивачем розрахунок не узгоджується з вимогам законодавства, з огляду на нарахування відсотків на тіло кредиту й відсотки, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості зі сплати відсотків в сумі 5 621 грн. 74 коп. Дана сума включає в себе заборгованість за процентами, нарахованими за період із 03.08.2009 по 31.12.2016, з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами у звязку із пропуском банком, на думку відповідача, строку позовної давності з огляду на наступне. Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справа № 6-14цс14 наведена правова позиція, згідно з якою відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з матеріалів справи, строк дії другої кредитної картки відповідача за №5168755302518564 закінчується в квітні 2017 року, таким чином перебіг позовної давності за вимогами банку до [PERSON] починається зі спливом останнього дня місяця дії згаданої картки, тобто з 30.04.2017. Крім того судом звернуто увагу на здійснення відповідачем 06.06.2014 року останнього платежу на погашення заборгованості, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності. Отже судом не встановлено наявності підстав для відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову з огляду на сплив позовної давності. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 348 грн. 42 коп. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial