Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 146973,72 грн. та судовий збір в сумі 2331,40 грн.\~\~ В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 20.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1124а/12дп, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов»язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «МАН», державний номерний знак [NUMBER]. У відповідності до умов договору страхування ПП «СК «АХА Страхування» взяв на себе зобов»язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 22.02.2013 на 88 км автодороги Чернігів-Прилуки сталась ДТП за участю автомобіля «МАН», державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до рахунку №1266 від 14.11.2014 вартість відновлювального ремонту склала 205\~426,39 грн. ПАТ «СК «АХА Страхування» виплатив страхувальнику страхове відшкодування, розмір якого згідно розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту №1.001.13.01959/VESKO26085 від 23.07.2013 склав 196973,72 грн. Постановою суду по адміністративній справі встановлено, вказана ДТП сталась з вини водія [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована за полісом №АВ/4696101 в ПАТ СК «Провідна» на 50 тис.грн., то вони звернулися до останнього з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу і різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 146973,72 грн., яку і просять стягтути з відповідача. 01.07.2016 до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про поновлення строків позовної давності відповідно до ст.264 ЦК України, оскільки позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебігу позовної давності починається заново. Отже, строк позовної давності почав свій перебіг заново з 16.06.2014, коли було винесено рішення Господарського суду м.Києва по справі №910/9071/14, згідно якого позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ПрАТ «СК «Провідна» було задоволено частково. 27.10.2016 до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог про стягнення з відповідача 150815,84 грн., так як ПрАТ «СК «Провідна» було відшкодовано позивачу 46157,88 грн., в той час як представником позивача при складанні позовної заяви було зазначено 50 тис.грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву за вищевикладених обставин. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що згідно нормативно-правових актів, якими регулюються зазначені правовідносини, насправді мало місце виникнення зовсім іншого права, а саме виникнення переходу до нього від Страхувальника права вимоги відшкодування за завдані йому збитки (суброгація), у звязку з чим позивачем не було прийнято до уваги ту суттєву обставину, що трирічний строк позовної давності на заявлення позову про відшкодування збитків внаслідок сплати коштів Страхувальнику в порядку суброгації сплинув. Строк позовної давності обчислюється з моменту завдання шкоди Страхувальнику і за такою вимогою не поновлюється строк для особи, до якої переходить право вимоги. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.257, ч.6 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Аналогічне за змістом положення міститься в п.п.3 п.11, п.п.11 п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», де зазначено, що регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо): при регресі перебіг позовної давності починається обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Враховуючи ту обставину, що регламентна виплата була проведена позивачем 24 липня 2013 року, а позовна заява надіслана до суду 24.06. 2016 року (відправлена поштою), до суду надійшла 01.07.2016, а тому позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст.ст.993, 1191ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», які передбачають, що до страховика, який\~\~\~виплатив\~\~ страхове відшкодування\~ за\~ договором\~\~ майнового\~\~ страхування,\~\~ у\~ межах\~ фактичних\~ витрат переходить право вимоги,\~ яке страхувальник\~ або\~ інша\~ особа,\~ що одержала страхове відшкодування,\~ має до особи,\~ відповідальної за завдані збитки. У судовому засіданні встановлено, що 20.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1124а/12дп (а.с.13-22). 20 грудня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до даного договору (а.с.23-26). Відповідно до копії постанови Ніжинського міськрайонного суду від 19 березня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.27). Згідно висновку №158/13 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 30.03.2013 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MAN TGM 18.240, державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП складає 205426,39 грн. (а.с.34-62). Позивачем проведено взаємозалік по несплаченим страховим платежам у розмірі 4610,55 грн., у звязку з чим сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складає 196973,72. Позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 196973,72 грн. на рахунок ПП «Транс Логістик», що підтверджується платіжним дорученням №46881 від 24.07.2013 (а.с.63). У судовому засіданні встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ-2705, державний номерний знак [NUMBER], була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Провідна» відповідно до полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/4696108 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну 50 тис.грн., франшизи 0 грн. Рішенням Господарського суду м.Києва від 16.06.2014 стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» грошові кошти у розмірі 46157,61 грн. Також при ухваленні рішення суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. Так, за змістом ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов»язані з: життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Регрес - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов»язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регресс - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу, тобто це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов»язок за страховим зобов»язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов»язання страховиком, суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз»яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, згідно з яким при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов»язанні (заміна активного суб»єкта) зі збереженням самого зобов»язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов»язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Отже, заперечення відповідача [PERSON] щодо суброгації є помилковим, так як при цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. В даному випадку, до [PERSON] у позивача «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право регресу у зв»язку з виконанням останнім своїх зобов»язань за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, а тому судовому захисту підлягає лише порушене право. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не було надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. За таких обставин, на підставі вищезазначеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved