Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» у січні 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованості на свою користь за кредитним договором № Є/V 277 від 30.12.2003 року у розмірі 18874,30 дол. США, що відповідно до службового повідомлення НБУ складає 150805,62 грн.; з ПАТ Акцент банк, [PERSON], [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10\~000,00 грн., та з [PERSON], [PERSON] на свою користь стягнути судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № Є/V 277 від 30.12.2003 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 дол. США грн. зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.12.2004 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року; договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON], у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого2013 року позовна заява [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» була задоволена. Ухвалою суду від 04 березня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2013 року за позовною заявою [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості -скасовано. При новому розгляді справи відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору поруки договір припиняється у порядку передбаченому ст.194 ЦК УРСР, тобто порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку зобовязання не предявить позову до поручителя. [PERSON] було взято на себе зобовязання повернути суму кредиту згідно з відповідними відсотками до 30.12.2004 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком розрахунку заборгованості. Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» подана до суду 10.01.2013 року, тобто ПАТ КБ « ПриватБанк» значно перевищив тримісячний строк подачі позову, передбачений п.5 договору поруки ( ст.194 ЦК України) та також предявив позов зі збігом шести місяців з моменту настання строку погашення платежу, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України. Просила суд: визнати договір поруки від 30.12.2003 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] припиненим та покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-банк» про стягнення заборгованості закрито. Позовна заява [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу в її відсутності. Представник ПАТ КБ « ПриватБанк» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Згідно із частиною 2\~статті 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи у відповідності до\~статті 224 ЦПК України\~за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2003 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»), було укладено кредитний договір № Є/V 277, згідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 4000 дол. США зі сплатою за користування ним 16,00 відсотків річних згідно з Графіком повернення траншу і сплати процентів з кінцевим терміном повернення 30.12.2004 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № Є/V 277 від 30 грудня 2003 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки від 30.12.2003 року. Відповідно до п.2 поручитель у випадку не виконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно до п.5 договору поруки даний договір вступає в силуз моменту його підписання сторонами і припиняється в порядку, передбаченому ст.194 ЦК України. (а.с.13). За положенням\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~ Стаття 16 ЦК України\~ передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом п. 1 ч. 2\~\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права,\~\~а\~\~за\~\~п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. Відповідно до\~ст. 191 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або в частині. В разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 192 ЦК УРСР) Статтею 194 ЦК УРСР\~(1963 року) визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку зобов'язання не пред'явить позову до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то при відсутності іншої угоди відповідальність поручителя припиняється після закінчення одного року з дня укладення договору поруки. Відповідно до\~ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно п.п.\~4, 9\~Заключних та\~перехідних положень\~ЦК\~України\~(2003р.) застосовується до тих цивільних правовідносин, які виникли після вступу його в дію. До угод, які було укладено до 01 січня 2004\~року і продовжують діяти після вступу в силу\~ЦК України, застосовуються правила цього\~Кодексу\~відносно\~підстав, порядку та наслідків зміни чи розірвання угод окремих видів незалежно від дати їх укладення. Отже, в зв'язку з тим, що договір поруки між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено до 01 січня 2004 року, позивачем не ставилось питання про зміну чи розірвання договору поруки, то суд приходить до переконання, що на зазначені правовідносин поширюється дія\~ЦК України\~в редакції\~від 1963 року, ч.2\~ст. 194 ЦК України\~зокрема. З матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Галицького районного суду м. Львова в жовтні 2011 року, а до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська лише в січні 2013 року, тобто після збігу встановленого законом та договорами строку для стягнення заборгованості. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved