Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Перший заступник голови Літинської районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідач у справі [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON]. [INFO] та [PERSON], [INFO] та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно своїх малолітніх дітей. У зв'язку з тим, що мати дітей жодних з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей. Представник позивача до судового засідання не з'явилась надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Позов підтримала та просила його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 58). Представник третьої особи, до судового засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилась, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлялась заздалегідь та належним чином (а.с. 40, 54-55) про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду, як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач умисно не з'являється у судове засідання, не повідомляє про причини неявки, не цікавиться ходом розгляду справи (хоча про існування якої їй відомо, адже була присутня у судовому засіданні 11.01.2018 р. (а.с. 38-39), у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 10.01.2014 р. виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 17, пояснюється наявність родинних відносин між [PERSON], [INFO] та відповідачем [PERSON], як між сином та матір'ю (а.с.8). Батьком зазначено [PERSON] відповідно до ст.. 135 СК України (а.с. 10). У свою чергу свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 22.12.2016 р. виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 12, пояснюється наявність родинних відносин між [PERSON], [INFO] та відповідачем [PERSON], як між сином та матір'ю (а.с.9). Батьком зазначений [PERSON] відповідно до ст.. 135 СК України (а.с. 11). Згідно довідки Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 335 від 23.11.2017 р., за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.02.2017 р., станом на момент обстеження [PERSON] перебувала в нетверезому стані, діти [PERSON],, 2012 р.н. та [PERSON] 2016 р.н недоглянуті.Санітарно-гігієнічні умови порушені. На момент відвідування в будинку було холодно. Діти були голодні і не мали належного одягу. Мама веде аморальний спосіб життя (а.с. 21). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.11.2017 р. [PERSON] не створено умов для розвитку та виховання дітей. В будинку брудно, холодно, речі розкидані. Під час обстеження матері не було вдома, діти були голодні, і брудні. Зі слів дітей мати поїхала 17.11.2017 смт. Літин і не повернулась (а.с. 18). Актами відвідування від 28.07.2017 р., 18.09.2017 р. та 13.11.2017 р., підтверджується факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків (а.с. 24-26). Відповідно до висновку за № 01-27/718 від 27.11.2017 р., орган опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно її неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с. 14). Відповідно до довідки-характеристики Малинівської сільської ради літинського району Вінницької області за № 328 від 23.11.2017 р., [PERSON] по місцю проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями. За своїми неповнолітніми дітьми здійснює неналежний догляд (а.с. 19). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як наведено у ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітніх синів, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені представником позивача на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та неповнолітніх дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У своїй позовній заяві представник позивача просить стягувати із відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на користь малолітніх дітей про 845 грн. щомісячно, але не надає будь яких відомостей, котрі б підтверджували можливість [PERSON] сплачувати аліменти та факт отримання доходу останньою, що може надалі ускладнити виконання рішення про стягнення аліментів. Однак суд задовольняючи позов в частині стягнення аліментів звертає увагу, що невиконання рішення в частині стягнення аліментів не позбавить малолітніх [PERSON] та [PERSON] матеріального забезпечення та не поставить останніх у скрутне матеріальне становище, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», № 2342-IV від 13.01.2005 р. держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що аліменти слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 746 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При цьому судом враховано, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 01.01.2018 р. - 1492 гривні, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день ухвалення рішення становить 746 грн. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: partial