Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із спільною заявою у якій просять розірвати шлюб в якому вони перебувають з 13 серпня 2010 року. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що з 13.08.2010 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Їхнє спільне життя як подружжя не склалося, через різні погляди на життя, на виховання дитини та ведення домашнього господарства. Почуття любові один до одного вони більше не відчувають та вони обоє прийшли до висновку, що розірвання шлюбу це єдиний можливий вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальні погляди на сім'ю їхньої спільної дитини. Питання про поділ спільного майна, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів між ними не вирішується. Заявники в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 13 серпня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між заявниками було зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис за № 477. Під час шлюбу в сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки заявники фактично припинили через відсутність почуття любові один до одного, різні погляди на сімейне життя та на питання щодо виховання дитини, спільного господарства вони не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у звязку з чим примирення поміж ними неможливе. Спорів про поділ майна, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, сторони вирішуватиму окремо від питання про розірвання шлюбу. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сімї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження також розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Outcome: approved