Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/1743/82/88251 від 15.06.2007 в сумі 2230,80 доларів США, що за курсом НБУ складає 16979,51 грн., відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява представника позивача про підтримання позовні вимоги в повному обсязі та винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заперечувала проти задоволення заявлених до неї позовних вимог, оскільки нею не підписувався договір поруки, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.12.2009. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1743/82/88251, згідно умов якого останньому надано кредит в сумі 3000 доларів США на споживчі цілі з оплатою за процентною ставкою 18% річних із строком користування до 15.06.2010. Згідно зазначеного договору [PERSON] зобов'язався у встановлені договором строки здійснювати повернення частини кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту. Також п. 10.3 зазначеного договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій позичальник [PERSON] сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу та штраф. Зобов'язання за договором банк виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки № К4/3 від 15.06.2007. Взятих на себе зобов'язань [PERSON] не виконував в повному обсязі, станом на 29.04.2009 заборгованість за кредитним договором становить 2230,80 доларів США, з яких 1450,98 доларів США - сума неповернутого кредиту, 132,21 доларів США - несплачені проценти, 176,70 доларів США - сума пені, нарахованої за порушення строку повернення кредиту, 53,12 доларів США - сума пені, нарахована за порушення строку сплати відсотків за користування кредитом, 417,79 доларів США - сума штрафу, нарахованого за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. За таких обставин позовні вимоги банку до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню. При цьому, вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1743/82/88251 від 15.06.2007 задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/1743/82/88251 від 15.06.2007, укладеним між банком та [PERSON], банком укладено Договір поруки № 014/1743/82/88251/1 від 15.06.2007 з [PERSON] Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач [PERSON] заперечувала свою участь в укладанні договору поруки № 014/1743/82/88251/1 від 15.06.2007. Цей факт підтверджується постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 28.12.2009 про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], в якій зазначено, що інша особа - [PERSON] використала печаті та особисті документи [PERSON], які були їй довірені у зв'язку із виконання трудових обов'язків, для укладення договорів поруки. Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.03.2013 у справі № 1-123/2011 встановлено, що [PERSON] дійсно укладав кредитний договір із банком, отримав кредитні кошти у касі банку особисто, однак документи, що надавались банку для укладення кредитного договору, підписані від імені [PERSON], підписані іншою особою із використанням печаті СПДФО [PERSON]; [PERSON] визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.2, 3 ст. 358 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.. 75 КК України строком на три роки. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд вважає, що наявні докази отримання [PERSON] кредитних коштів, а також відсутності у [PERSON] волевиявлення на укладення договору поруки. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial