Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Перечинська районна кредитна спілка «Туря» звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивує тим, що 30.03.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та позичальником [PERSON], поручителями [PERSON] та [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки № 105/1, згідно з яким отримано кредитні кошти у розмірі 19000 грн. зі сплатою 45 % річних за користування кредитом. Зазначає, що відповідач [PERSON] порушила свої зобовязання (п. п. 1.1, 2.2, 2.3 договору) та станом на 12.01.2017 року заборгованість по договору кредиту-поруки складає 55270,85 грн., з яких: по кредиту 14322,43 грн.; по відсотках за користування кредитом 40948,42 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно з договором кредиту-поруки (п. п. 5.1-5.4) виступили перед спілкою поручителями [PERSON], не виконали своїх обовязків, визначених п. п. 5.2-5.3 договору, у звязку з чим солідарно з позичальником відповідають перед спілкою за її зобовязаннями. На даний час Перечинською районною кредитною спілкою «Туря» предявляється цивільний позов станом на 12.01.2017 року на суму 55270,85 грн., з яких: по кредиту 14322,43 грн., по відсотках за користування кредитом 40948,42 грн., що підтверджується долученою до позову карткою платежів по кредиту. Зауважує, що перед відповідачами письмово ставилися вимоги про виконання зобовязань за договором, однак останні своїх зобовязань не виконали. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 55270,85 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак представник [PERSON] подала через канцелярію суду заяву від 22.11.2017 року про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином шляхом здійснення виклику відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] через оголошення у пресі та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Ужгородською філією № 2 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та [PERSON] 30.03.2007 року укладено договір кредиту-поруки № 105/1, згідно з умовами якого спілка надала [PERSON] кредит у сумі 19000 грн. на умовах строковості, звітності, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом, визначені договором. Згідно з п. п. 1.2, 1.3 кредит надається терміном на 24 місяці з 30.03.2007 року по 29.03.2009 року, за користування яким сплачуються відсотки з розрахунку 45 % річних. У забезпечення виконання вищевказаного договору між позивачем та позичальником, як поручителі, згідно з умовами договору кредиту-поруки № 105/1 від 30.03.2007 року [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати в повному обсязі перед позивачем за своєчасне та повне виконання боржником свого обовязку за договором. Згідно з п. 5.1 договору кредиту-поруки поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обовязків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобовязань у повному обсязі солідарно терміном на десять років з дня укладення договору але не раніше виконання всіх зобовязань за ним. Відповідно до п. 8.1 договору кредиту-поруки сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 12.01.2017 року вона допустила перед спілкою заборгованість у загальному розмірі 55270,85 грн., з яких: по кредиту 14322,43 грн.; по відсотках за користування кредитом 40948,42 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі\~порушення зобовязання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконувала свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту з відповідача на користь спілки відповідно до положень кредитного договору та ст. 526 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові [PERSON] Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц. Згідно з наданим спілкою розрахунком заборгованості борг за процентами за період з 30.03.2007 року по 31.08.2007 року склав 0,0 грн., а проценти за період з 07.09.2010 року по 12.01.2017 року нараховані після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, а саме після 29.03.2009 року. Відтак, нараховані спілкою проценти поза межами строку кредитування задоволенню не підлягають. Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором кредиту-поруки становитиме 14322,43 грн. (заборгованість по тілу кредиту). Відповідно до п. 5.1 договору кредиту-поруки\~№ 105/1\~від 30.03.2007\~року поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обовязків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобовязань у повному обсязі (включаючи сплату всіх відсотків, збитків у тому числі упущеної вигоди) солідарно терміном на десять років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобовязань за ним. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON], як позичальник за договором, належним чином не виконувала свої зобовязання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустила заборгованість по сплаті кредиту згідно з договором, суд вважає, що з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід солідарно стягнути 14322,43 грн. заборгованості за договором кредиту-поруки № 105/1 від 30.03.2007 року. Ухвалою судді від 27.02.2017 року позивача звільнено від сплати судового збору. У відповідності до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно з ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial