Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №VOZ0GA00001533, згідно якого останній отримав кошти в розмірі 63000 доларів США на термін до 11.07.2017 року та зобов'язався повернути його, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 17.01.2015 року становить 33006,12 доларів США. У зв'язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач та його представники в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Крім того, просили застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як з'ясовано в судовому засіданні, 11.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №VOZ0GA00001533, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 63000 доларів США на термін до 11.07.2017 року та зобов'язався повернути його, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як з'ясовано в судовому засіданні із представлених суду розрахунку заборгованості та матеріалів кредитної справи, станом на 17.01.2015 року у [PERSON] наявна заборгованість за кредитом в розмірі 33006,12 доларів США, з яких: 23378,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 5983,04 доларів США - відсотки, 2057,88 доларів США - пеня, 15,75 доларів США - штраф (фіксована частина), 1570,97 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с. 4-7). Статтею ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Отже, на підставі представлених і досліджених судом письмових доказів - розгорнутої виписки по рахунку відповідача, розрахунку заборгованості, квитанцій про сплату коштів (а.с. ), підтверджується факт заборгованості у відповідача перед банком на зазначену вище суму. Викладене також стверджується рішенням суду від 22.12.2009 року, яке набрало законної сили, з якого слідує про отримання коштів відповідачем та обставини щодо його часткового повернення, а тому згідно ст.61 ЦПК України вони доведенню і доказуванню не підлягають(а.с. ). При цьому, суд не приймає до уваги та не враховує доводи представників відповідача про розбіжності у сумі боргу та здійсненими останнім проплатами, оскільки представлені ними суду дві квитанції про сплату коштів відображені у розгорнутій виписці по рахунку та розрахунку заборгованості, а тому вони є безпідставними(а.с. ). Водночас, суд зважає на пояснення відповідача та його представників стосовно застосування спеціальних строків позовної давності в частині нарахованої пені. Відповідно до ст. ст. 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони. А згідно ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені). Отже, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення нарахованої пені за один рік перед зверненням до суду і яка за вказаний період (з 03.03.2014 року по 03.03.2015 року) становитиме 1838,81 доларів США, а тому загальна сума боргу становитиме 32787, 05 доларів США /23378,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 5983,04 доларів США - відсотки, 1838,81 доларів США- пеня, 15,75 доларів США - штраф (фіксована частина), 1570,97 доларів США - штраф (процентна складова)/. Поясненняпредставників відповідача щодо застосування загальних строків позовної давності через пред'явлення аналогічного позову 27.02.2009 року та залишення його без розгляду ухвалою суду від 24.02.2010 року (а.с. ) є безпідставними, оскільки строк виконання зобов'язань про кредитному договору визначено по 11.07.2017 року і залишення позову без розгляду не позбавляє сторону на повторне звернення до суду. Інші доводи відповідача та його представників також не спростовують висновків суду. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: partial