Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.09.2007 року в сумі 83121,71 грн. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, в тому числі через ЗМІ, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а представник позивача подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №IFXRRX08210231 від 25.09.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надало кредит [PERSON] у розмірі 4798,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення згідно умов договору (а.с.7-11). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 18.01.2017 року заборгованість по кредиту становить 137296,11 грн., а саме: 4798,80 грн заборгованість за кредитом, 57611,85 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1727,55 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 73157,91 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3934,37 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Згідно рішення Тисменицького районного суду від 17.07.2013 року з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість в сумі 58608,77 грн., з яких: 4798,80 грн заборгованість за кредитом, 15495,72 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 1727,55 грн заборгованість по помісії за користування кредитом, 33319,62 грн пеня, 500 грн штраф (фіксована частина), 2767,08 грн штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Враховуючи те, що відповідач відмовляється добровільно погашувати заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути з нього 83121,71 грн. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Суд звертає увагу на те, що рішенням Тисменицького районного суду від 17.07.2013 року вже стягувалося в повному розмірі тіло кредиту в сумі 4798,80 грн. та заборгованість по комісії в сумі 1727,55 грн., а тому повторне стягнення не допускається. Позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 46550,50 грн., з яких 42116,13 грн заборгованість по відсотках, 500 грн штраф (фіксована частина), 3934,37 грн штраф (процентна складова) за кредитом є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором в сумі 73157,91 грн., то суд звертає увагу на наступне. Рішенням Тисменицького районного суду від 17.07.2013 року вже стягнуто пеню в розмірі 33319,62 грн. Різниця складає 39838,29 грн. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки. Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що розмір нарахованої пені (39838,29 грн.) перевищує розмір основного боргу (4798,80 грн.), враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора, боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру пені шляхом приведення її розміру до 10 процентів - 3983,83 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial