Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

позивач 10.04.2017 р. звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатного члена подружжя після розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Голосіївського районного суд м. Києва від 22.08.2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У зв`язку з досягненням пенсійного віку вона стала на облік у Пенсійному фонді України, як непрацездатна особа, про що 21.05.2013 року їй було видано пенсійне посвідчення. Вона потребує постійного лікування та спеціального харчування, перебуває під постійним наглядом лікарів, оскільки хворіє на діабет ІІ типу, який спричиняє супутні хвороби та ускладнення. Крім того, позивач зазначає, відповідач має фінансову можливість надавати їй матеріальну допомогу та інших осіб на утриманні немає. 27.02.2018 р. Голосіївським районним судом м.Києва було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позов задоволено. На підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 04.02.2019 р. заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 27.02.2018 р. було скасовано, а розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 22.04.2019 р. закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на потреби позивача у додатковому утриманні, а також можливість відповідача сплачувати аліменти на користь позивача. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи на те, що позивач отримує пенсію, яка забезпечує прожитковий мінімум та не надала докази про відсутність інших доходів. Також представник відповідача просила врахувати наявність у відповідача інших утриманців. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року. [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 21.05.2013 року (а.с. 51). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач хворіє на цукровий діабет ІІ типу та отримує амбулаторне лікування (а.с. 50). Відповідно до інформації, що міститься в довідці від 01.02.2018 р., виданої Управлінням ПФУ Тернопільського об`єднаного управління ПФУ Тернопілської області Квасніцька Н.Б. в період з лютого по квітень 2017 р. отримувала пенсію в розмірі 1349,14 гривень, з травня 2017 р. по вересень 2017 р. в розмірі 1414,14 гривень, з жовтня 2017 р. по грудень 2017 р. в розмірі 1456,99 гривень (а.с.106). За даними довідки, виданої Державною науковою установою «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» №01/581 від 27.04.2017 року, відповідач перебуває на посаді головного наукового співробітника наукового відділу малоінвазивної хірургії ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, посадовий оклад якого складає 19 968 грн. (а.с. 53). Крім того, судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України. 17.02.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Печерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві (а.с.90). Також на утриманні [PERSON] перебуває його мати - [PERSON] , яка страждає на онкологічне захворювання. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі (нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення); можливість другого з колишнього подружжя надавати матеріальну допомогу. Отже право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів, що вона має рівень матеріального забезпечення нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Матеріали справи не містять доказів, що на час звернення до суду, а також на час розгляду справи судом, позивач отримує пенсію за віком у розмірі, що є нижчим прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та ч. 2 ст. 76 СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2017 - 1 247 грн; з 01.05.2017 - 1312 грн; з 01.12.2017 - 1373 грн. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивач не має інших доходів, крім пенсії і це є єдиним її джерелом існування. Наявність хронічних захворювань у позивача не є безумовною підставою для отримання аліментів від колишнього чоловіка. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд не вбачає визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed