Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач 08.11.2019 звернувся до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд зменшити розмір стягнення аліментів: з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.01.2018 і до досягнення дитиною повноліття, - на стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї шостої частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначає, що в травні він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 56271152 від 26 квітня 2018 року, яка була винесена на підставі судового наказу № 379/42/18 від 03 квітня 2018 року. Саме в момент отримання постанови, він дізнався про зобов`язання платити аліменти, оскільки він не отримував жодних копій судових документів за адресою реєстрації. Вказує, що з моменту розлучення з відповідачем допомагає дитині, купляючи одяг, подарунки та побутові речі. Також, він не мав змоги перераховувати кошти на банківський рахунок відповідачки, оскільки вона не надавала своїх реквізитів. Факт того, що відповідачка відмовляється отримувати аліменти офіційним способом через банківський переказ призвело до того, до ВДВС м. Києва нарахував борг з оплати аліментів в розмірі 67336,25 грн та вніс позивача до Єдиного реєстру боржників. Зазначає, що на момент винесення рішення суду він мав постійну роботу, а нараз не працює і фактично живе на утриманні матері-інваліда. Крім того, він має серйозні хронічні захворювання, які потребують постійного лікування та витрат грошей на ліки. Акцентує увагу суду, що відсутність постійного місця роботи, призводить до того, що розмір аліментів нараховується з середньомісячної зарплатні працівника по м. Києву та розмір щомісячного платежу складає 3906,50 грн, які він не має змоги сплачувати. В зв`язку з чим, змушений звернутися до суду з даним позовом. У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає, що за ці два роки, починаючи з 12.01.2018, вона аліментів жодного разу не отримувала, при цьому неодноразово зверталася до позивача за матеріальною допомогою на лікування дитини, але він ігнорував всі прохання та говорив, що коштів надавати не буде принципово. В своїй позовній заяві позивач стверджує, що допомагає дитині одягом, подарунками та побутовими речами, але фактично одяг не новий, неохайний та не по віку дитини, подарунками є іграшки на суму 100-200 грн один раз в місяць при відвідуванні дитини. Дані подарунки не складають розміру місячних аліментів і є недостатніми для задоволення потреб дитини в харчуванні, новому одязі, відвідування та оплаті садочку та іншому розвитку. Позивач не надав доказів фактичної допомоги тому, що цієї допомоги як такої не було, ні на поштову адресу, ні на банківський рахунок, ні речами. Звертає увагу суду на те, що позивач наводить неправдивий факт того, що вона відмовляється офіційно отримувати аліменти. У відкритому виконавчому провадженні про стягнення аліментів, вона вказувала - «аліменти прошу перераховувати на мою поштову адресу». Просить звернути увагу суду, що позивач не надав доказів погіршення стану своїх старих хронічних захворювань, які має велика кількість населення відповідно віку та надав неправдиві відомості про те, що утримується за рахунок матері-інваліда, так як вся її пенсія іде на підтримку свого здоров`я і фактично вона проживає окремою сім`єю по іншій адресі. Позивач відвідує дитину в середньому один раз в місяць, проте в утриманні сина участі не бере. Дитина потребує частого лікування, так як буд-які загострення призводять до запалення легень і тривалого лікування, яке повністю лягає лише на неї. Зазначає, що в даному випадку зменшення розміру аліментів суперечать інтересам дитини, а тому просить суд розмір аліментів залишити без змін. Позивач у судовому засіданні пояснив, що приїжджає до дитини в Таращу, купляє їй подарунки. У нього на утриманні хвора мати, якій 60 років, і вона є інвалідом 3-ї групи з 2002 року, має постійно бути з нею. Мати проживає взимку в Києві, а літом в Малинському районі Київської області, с. Ялцівка, 86 кілометрів від Києва. Він офіційно не працює, має періодичні заробітки як художник-постановник. Він в службу зайнятості не звертався, оскільки звільнився за власним бажанням. Офіційно аліменти не сплачував. З 24.02.20 він лікувався стаціонарно з приводу виразки дванадцятипалої кишки. Представник позивача адвокат Виноградов О.С. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що позивачу нараховуються аліменти в розмірі однієї четвертої від 12 тисяч гривень, тобто середньої заробітної плати по Києву. Позивач надає аліментів три тисячі гривень. Бачиться з дитиною по рішенню суду, надає дитині подарунки. Однак у позивача відсутня можливість сплачувати такий розмір аліментів, оскільки він хворіє на виразку дванадцятипалої кишки. Судовий наказ про стягнення аліментів виданий 03.04.2018 року і на той час позивач вже не працював. Виразку йому діагностували двадцять років тому назад. Представник відповідачки - адвокат Дахно І.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що позивач з 02.04.2018 року повинен сплачувати аліменти. З матеріалів справи вбачається, що не сплачував на депозитний рахунок, не робив поштові перекази. В даний час заборгованість по аліментам близько 100 тисяч гривень. Виразка є розповсюдженим захворюванням, відсутні підстави констатувати суттєве погіршення стану здоров`я позивача. Дитина хворіє, потребує додаткових коштів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Салеомона А.А. від 26.04.2018 відкрито виконавче провадження №56271152 з примусового виконання судового наказу № 379/42/18, виданого 03.04.2018 Таращанським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3). Згідно довідки-розрахунку, виданої 12.08.2019 Шевченківським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, сума заборгованості станом на 31 серпня 2019 року складає 67 336,25 грн (а.с.23). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого (а.с.11), [PERSON] хворіє виразковою хворобою дванадцятипалої кишки з 14 років, з 17 років по 2002 рік щорічно проходив лікування в стаціонарі. Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої 24.02.2020 лікуючим лікарем гастроентерологічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 9 (а.с.40) [PERSON] 10.02.2020 було госпіталізовано з діагнозом виразкова хвороба на стадії загострення, виразка дванадцятипалої кишки. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу розміру аліментів на неповнолітню дитину, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що відповідно до ст. 192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, вислухав аргументи сторін, і дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я. Так, як вбачається з копії трудової книжки позивача він вже не працював на момент видачі судового наказу від 02.02.2018 року. (а.с.10). Доводи щодо наявності на утриманні матері суд оцінює критично, оскільки на момент винесення судового наказу мати вже була інвалідом 3-ї групи. До того ж, як встановлено з пояснень позивача, влітку мати проживає окремо в іншій області. Щодо доводів про погіршення стану здоров`я позивача, суд зазначає, що як вбачається з виписки із медичної карти хворого [PERSON] він хворіє виразковою хворобою з 17 років. Даних щодо суттєвого погіршення стану здоров`я позивача, яке заважає позивачу сплачувати аліменти в мінімальному, встановленому законом, розмірі, суду не надано. (а.с.11). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed