Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач 07.11.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 27.05.2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі вона завагітніла. На час звернення до суду термін її вагітності складав 21 тиждень. З липня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо, оскільки відповідач ставиться до неї з неповагою, постійно її ображає, не дивлячись на вагітність. Фактично сімя припинила своє існування. Відповідач припинив надавати їй будь-яку матеріальну допомогу на її утримання під час вагітності, хоча має таку можливість, оскільки працює, регулярно отримує заробітну плату. На даний час вона не працює, оскільки є вагітною, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги від відповідача. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на своє утримання під час вагітності у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів) щомісячно з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає (а.с.15). Згодна на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації (а.с.10), про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення (а.с.14). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов, суду не надав. Суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.79,80,84 СК України підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 27.05.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Позивач є вагітною, що підтверджується довідкою КЗ «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» № 125 від 03.11.2016 року (а.с.5). Як вбачається з вказаної довідки, станом на 03.11.2016 року термін вагітності складав 21 тиждень. Відповідно до ч.ч.1,2,4,5 ст.84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Позивач не працює, оскільки є вагітною, інших доходів не має, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги від відповідача, який у добровільному порядку такої допомоги не надає. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншим виконавчим листам в матеріалах справи немає. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги. Доказів того, що відповідач не спроможний надавати таку допомогу суду не представлено. Тому, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача під час вагітності у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Також, беручі до уваги положення ч.1,2,4,5 ст.84 СК України, суд вважає, що після народження дитини та проживання її з матірю, слід стягувати з відповідача аліменти на користь позивача до досягнення дитиною трьох років без додаткового рішення суду. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved