Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач 06 січня 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому вказав, що 17 грудня 2019 року о 18 год. 45 хв., у Донецькій області, м. Авдіївка, по проїзд Індустріальний, 1, сталося зіткнення автомобіля Renault номер [NUMBER] , під керування відповідача [PERSON] , та автомобіля «Hyndai Fccent» державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України. Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративний штраф. Відповідно до рахунку факторингу № ANF 9204104 від 18 грудня 2019 року вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Hyndai Fccent» державний номер [NUMBER] , становить 21 649 грн. 00 коп. Просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Hyndai Fccent» державний номер [NUMBER] у розмірі 21 649 грн. 00 коп. та судові витрати, які складаються з судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 квітня 2021 року провадження по зазначеній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просять суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглядати справу без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, встановив наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , автомобіль марки Hyndai Fccent RB 1.4 реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано на [PERSON] . Відповідно до постанови Селидівського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлено, що 17 грудня 2019 року о 18 годині 45 хвилин у м. Авдіївка по пр. Індустріальний, 1 на стоянці заводу управління ПАТ «АКХЗ» водій [PERSON] керував автомобілем Renault номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль HYUNDAI ACCENT державний номер [NUMBER] , тим самим автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальних збитків, таким чином порушив вимоги п.10.1 правил дорожнього руху, тим самим скоївши адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Відповідно до рахунку фактури № ANF9204104 від 18 грудня 2019 року з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортного засобу «Hyndai Fccent» державний номер [NUMBER] , складає 21 649 грн. 00 коп. (в т.ч. ПДВ); вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 21 649 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, та 18 040 грн. 83 коп. без урахування ПДВ. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Частиною 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 (далі Постанова),розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2ст.1187 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню вартістю ремонту у розмірі 18 040 грн. 83 коп. без урахування ПДВ. Щодо позовних вимог про стягнення розміру податку на додану вартість у розмірі 3 608 грн. 17 коп., суд зазначає наступне. Всі операції з надання послуг при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється. У разі, якщо суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Враховуючи вищевикладене, ПДВ в сумі 3 608 грн. 17 коп. входить до суми матеріального збитку, які могли б бути повернуті після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження проведення фактичного ремонтну транспортного засобу «Hyndai Fccent», що належить позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПДВ в сумі 3 608 грн. 17 коп. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту транспортного засобу. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 697 грн. 20 коп.

Outcome: partial