Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у відповідності до кредитного договору № MKTWG001270155 від 28.05.2004 р. відповідачці надано кредит у сумі 16527 доларів США, строком до 27.05.2014 р. Отримавши гроші, [PERSON] взяті на себе обовязки по кредитному договору у повній мірі не виконала, не забезпечила повернення одержаного кредиту та не сплатила відсотки. Станом на 02.12.2016 р. за нею рахується заборгованість у сумі 129985.24 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 12907.62 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 33054.64 долари США та заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 84022.98 долари США. Представник позивача у судове засідання не зявився. Просить розглядати справу в його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги підтримує. Відповідачка та її представник у судове засідання не зявилися. Представник позивачки надав суду письмове заперечення, з якого вбачається, що умовами кредитного договору визначено повернення кредитних коштів та процентів періодичними щомісячними платежами, тому позовна давність має обчислюватися з моменту настання чергового платежу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості видно, що останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником 25.04.2007 р., тому в червні 2007 року почався сплив строку позовної давності для звернення банку та захистом свого порушеного права щодо стягнення чергового щомісячного платежу, а позивач звернувся до суду з позовом у січні 2017 року. Позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, встановлений ч. 1 ст. 257 ЦК України, для стягнення щомісячних платежів, строк сплати яких закінчився понад три роки до моменту звернення позивача до суду. За приписами ст. 251 ЦК України початком перебігу строку позовної давності є момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Такий момент для позивача наступив з моменту настання строку погашення кожного з чергових платежів за кредитним договором. Отже, позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності. Просить застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності та в позові відмовити. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. 25.01.2018 р. судом було задоволено клопотання представника відповідача та постановлено ухвалу, якою зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк», надати належним чином засвідчену копію графіку погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWG001270155 від 28.05.2004 р., укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], що містить розміри щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитним договором. Із відповіді банку вбачається, що графік погашення кредиту конкретно для цього договору не складався оскільки це не передбачено його умовами. За даним договором передбачено погашення рівними частинами (ануїтет), п. 1.1 договору, щомісячний платіж 261.08 доларів США. У частині першій\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина друга\~статті 1050 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 28.05.2004 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKTWG001270155, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 16527 доларів США і зобовязалася сплачувати за користування ним по 1.42 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 27.05.2014 р. Взяті на себе зобовязання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки передбачені договором відповідачка не виконала. [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором щодо повернення кредиту та відсотків за його користування виконала частково, останній платіж за кредитом був здійснений нею 25.04.2007 р. У звязку з цим представник відповідачки заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За правилами статей 261, 530, 631 ЦК України, в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховний Суд України від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14). Отже, на момент звернення позивача до суду (13.01.2017 р.), банк пропустив встановлений строк позовної давності відносно всіх щомісячних платежів (договір діяв до 27.05.2014 р), крім платежів за січень травень 2017 року. Так як щомісячний платіж був передбачений в сумі 261.06 доларів США стягненню з відповідачки підлягає сума (261.08 доларів * 5 місяців =) 1305.4 доларів США. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» звернуто увагу судді на те, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК. За таких обставин суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 1305.4 доларів США, що за курсом встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення складає 34305.91 грв. Судові витрати слід стягнути із відповідачки на користь позивача в межах задоволеного позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційного розміру задоволених позовних вимог, розрахованих за формулою (сума стягнення х 100 % / сума позову х 4962.33 грв. = сума судового збору) тобто 34305.91 грв. х 100 % / 330822.30 грв. х 4962.33 = 514.59 грв. Тому,

Outcome: partial