Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач 08.02.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 11.04.2017 року у справі №667/827/16-ц в розмірі 713,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, визначивши у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у не зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , який, після фактичного припинення шлюбних відносин залишився проживати разом з нею. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2017 року, зміненим рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11.04.2017 року, з відповідача стягнуто на її користь аліменти у розмірі 713 грн. щомісячно. З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів з відповідача, життєві обставини значно змінились, відповідно витрати, як вона несе на утримання сина збільшились. У дитини виявили вади зору, у зв`язку із чим відвідує спеціалізований ясла-садочок, де і отримує необхідне лікування. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 06.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Дорошинська В.Е. не може продовжувати розгляд справи, через відсторонення від здійснення правосуддя, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/2662/19. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2019 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 04 жовтня 2019 року адвокатом відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого відсутні підстави щодо зміни судового рішення в частині збільшення розміру аліментів, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, взагалі є необгрунтованим визначення розміру аліментів не менше 100% прожиткового мінімуму, враховуючи те, що батьки несуть рівні обов`язки по утриманню дитини. Позивачем не надано доказів існування обставин, що у відповідності із ст. 192 СК є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, зокрема доказів на підствердження зміни майнового або сімейного стану сторін, погіршення стану здоров`я сторін. Крім того, вказав, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2004 року народження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.10.2019 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи [PERSON] , розгляд справи відкладено. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представником подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представником подано заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення поклалась на розсуд суду. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали цивільної справи, встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.12.2012 року (арк. справи 6). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2016 року і до повноліття дитини (арк. справи 7-8). Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 11.04.2017 року, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2017 року змінено в частині способу стягнення аліментів з 1/4 частини від доходу на визначення розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 713 грн. щомісячно; в іншій частині рішення суду залишено без змін (арк. справи 9-10). Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. У абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У пункті 23 цієї ж постанови роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 червня пo 30 листопада 2018 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 713,00 грн. до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, посилаючись збільшення її витрат щодо утримання сина, наявністю у дитини вади зору, що не є підставою визначеною законом, а саме ст. 192 СК України. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено належними та допустимими доказами зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я свого або платника аліментів. Крім того, за приписами ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, державний виконавець, в провадженні якого перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] зобов`язаний стягувати з боржника щомісячно аліменти у розмірі не меншому ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо посилання позивача на наявність вадів зору у дитини, що потребує більше коштів на його утримання, суд зазначає, що законодавцем, а саме ст. 185 СК України, встановлений обов`язок батька з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, прийняття участі у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Тобто, позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, як після фактично понесених витрат разово, періодично або постійно. Таким чином, права дитини повністю захищені вказаними нормами законів та підлястави для збільшення розміру аліментів відсутні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для зміни розміру аліментів передбачених ст. 192 СК України, а права дитини повністю захищені ч.2 ст. 182 СК України та правом звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Також суд вважає можливим роз`яснити, що сторони в подальшому не позбавлені права звертатися до суду з позовом в порядку ст. 192 СК України при наявності підстав для цього. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 19 листопада 2019 р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed