Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIG0GA00000065, згідно якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 86388.26 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 03.08.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 03.08.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки №KIG0GA00000065, згідно якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру №82 по вул. Будівельників (вул. Радянська) 8 в м Українка Обухівського району Київської області, загальною площею 50,00 кв.м. [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 24.09.2013 року складає 86388.26 долари США. Оскільки відповідачі на звернення позивача щодо погашення заборгованості не реагують, останній просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши банку право укладати договір купівлі-продажу від імені відповідачів та наділити іншими необхідними для укладання договору повноваженнями. Також просить виселити відповідачів та малолітнього [PERSON], які зареєстровані у квартирі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнила та з підстав зазначених у позовній заяві просила звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані у квартирі, що є предметом іпотеки за кредитним договором. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в задоволенні позовних вимог просили відмовити через їх безпідставність. Представник третьої особи, органу опіки і піклування щодо позовних вимог в частині виселення неповнолітнього заперечила. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KIG0GA00000065, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 86388.26 долари США, на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.08.2017 року. Виконання зобовязань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості квартирою №82 по вул. Будівельників(вул.Радянська), 8 в м. Українка Обухівського району, Київської області, загальною площею 50,00 кв.м., що підтверджується договором іпотеки від 03.08.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Розрахунком заборгованості та іншими матеріалами справи підтверджується одержання від позивача відповідачем [PERSON] кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором станом на 24.09.2013 року в розмірі заборгованості за кредитом 43687.21 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 17124.26 долари США, заборгованості по комісії за користування кредитом 4760.00 доларів США, заборгованості по пені та штрафу. Згідно розпорядження НБУ станом на день проведення розрахунку 24 вересня 2013 року 1 долар США є еквівалентом 7,99 грн. Таким чином заборгованість за кредитним договором складає за тілом кредиту - 349060 грн. 80 коп., заборгованості по процентам 136822 грн. 84 коп., заборгованості по комісії 38032 грн. 40 коп., 33106 грн. 80 коп. штрафу, 76978 грн. 38 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в межах річного строку позовної давності, а всього на суму 634001 грн. 23 коп. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із встановленим судом обставин вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору [PERSON] порушив узгоджений сторонами графік погашення кредиту та допустив виникнення заборгованості. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності тиких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ч.1 ЦК України встановлюється, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ч.1 п.1 ЦК України визначено сток (термін) виконання зобовязання, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. З наявного в матеріалах справи письмового повідомлення вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому в рахунок погашення вказаної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у передбаченому в договорі іпотеки спосіб, визначивши спосіб звернення реалізація шляхом укладання від імені Банку договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем. Суд вважає, що в частині звернення стягнення на предмет іпотеки позов заявлений правомірно, оскільки [PERSON] всупереч умовам договору не сплачує передбачені нею платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обовязків, відповідач поручився за виконання вказаних зобовязань переданим в іпотеку майном, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачами дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами, а посилання відповідача та його представника на мораторій на стягнення майна згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Щодо вирішення питання в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів, які зареєстровані у квартирі, то суд виходить з наступного. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірної квартири на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому ч.2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. [PERSON], суду не було надано доказів на підтвердження того, що відповідачі або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про відшкодування судових витрат підлягають задоволенню відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial