Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі позивач або банк) в березні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору №ZPJOAU10170059 від 23 травня 2007 року [PERSON] як позичальник та [PERSON] як поручитель за договором поруки №ZPJOAU10170059 від 23 травня 2007 року тримали кредит у розмірі 55 035 грн. 33 коп. на термін до 23 травня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, визначеному умовами кредитного договору. Порушуючи умови кредитного договору відповідач не сплачував кредит та відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 14 січня 2015 року в сумі 120 564 грн. 76 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і складає: заборгованість за кредитом в сумі 34 171 грн. 36 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 40 282 грн. 66 коп. а також заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 1 782 грн. 05 коп., та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 44 328 грн. 79 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, в листі до суду просить розглянути справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми та судових витрат. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі двічі в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час, та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації їх проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 553, 554, 559, 610-612, 614, 615,617,625, 1054 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором за порушення зобовязання боржником, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно вимог ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору №ZPJOAU10170059 від 23 травня 2007 року [PERSON] як позичальник та [PERSON] як поручитель за договором поруки №ZPJOAU10170059 від 23 травня 2007 року тримали кредит у розмірі 55 035 грн. 33 коп. на термін до 23 травня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, визначеному умовами кредитного договору. Порушуючи умови кредитного договору відповідач не сплачував кредит та відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 14 січня 2015 року в сумі 120 564 грн. 76 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і складає: заборгованість за кредитом в сумі 34 171 грн. 36 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 40 282 грн. 66 коп. а також заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 1 782 грн. 05 коп., та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 44 328 грн. 79 коп., Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Сторонами дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості солідарно з поручителя [PERSON] суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки згідно ст. 555 ЦК України банк набуває права вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає з кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника, відповідно до вимог п.2.1 умов договору поруки. В матеріалах справи позивачем не надано до суду докази, що відповідачу було направлено претензійного листа, з вимогою про погашення кредитної заборгованості, яка виникла у позичальника [PERSON] тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині солідарної відповідальності поручителя перед банком. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню саме з відповідача [PERSON] на користь банку на погашення кредитної заборгованості. Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню саме з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а це є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial