Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], виконавчий комітет Бердянської міської ради про виселення, вказуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 21.02.2008 р. уклали кредитний договір №ZPBGG40000003478. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 151500.00 гри. строком до 21.02.2028 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач 21.02.2008 року уклали договір іпотеки № ZPBGG40000003478. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме манно, а саме: житловий будинок загальною площею 17.40 кв.м., житловою площею 9.90 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Старова,3. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. У порушення ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим не виконав зобов'язання за кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 01.08.2013 року суд виніс рішення звернути стягнення па предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 17.40 кв. м., житловою площею 9.90 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ. вул. Старова,3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570). Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з житлового будинку, оскільки вони були попереджені про необхідність звільнити житлове приміщення, але в добровільному порядку не звільняють його. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Просили виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ. вул. Старова, [PERSON] витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин. Про слухання справи повідомлений належним чином, оскільки за повідомленням Укрпошти за місцем реєстрації не проживає (а.с.37), що згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним його повідомленням. [PERSON] про слухання справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не зявився без поважних причин. Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради як органу опіки та піклування у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. 21.02.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №ZPBGG40000003478 та іпотечний договір № ZPBGG40000003478 (а.с.6-14). Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01.08.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення па предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 17.40 кв. м., житловою площею 9.90 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ. вул. Старова,З, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк». Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку №3 по вул. Старова в м. Бердянську Запорізької області зі зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою в органах Державної міграційної служби (а.с.15-16). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.03.2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду від 01.08.2013 року в частині виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку за місцем реєстрації скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.45-48). У частині 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частиною 3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено у ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. 09.04.2014 року позивач направив [PERSON] та [PERSON] повідомлення у якому вимагав у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, згідно положень ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» добровільно звільнити житловий будинок по вул. Старова,3 у м. Бердянську разом із усіма зареєстрованими у ньому членами сімї та іншими мешканцями (а.с.17-18). [PERSON] отримала цей лист 16.04.2014 року (а.с.19). Із кредитного договору №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року та іпотечного договору № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року видно, що житлове приміщення по вул. Старова,3 в м. Бердянську було придбано [PERSON] за рахунок кредиту ПАТ КБ «Приватбанк» і повернення кредиту забезпечено іпотекою цього житлового приміщення. Таким чином, судом встановлено, що вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення по вул. Старова,3 у м. Бердянську відповідач [PERSON] отримала, але в установлений строк не виконала вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», тому за ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР вона підлягає виселенню у судовому порядку. Виходячи з сенсу ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися \~лише щодо сторін. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порядок звернення з позовом до суду визначений нормами ЦПК України. Так, відповідно до \~ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За цивільно-процесуальним законодавством України відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, оскільки на неї вказує позивач, як на порушника свого права. Статтею 11 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких предявляється позов, є виключним правом позивача. Статтею 33 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обовязкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання. Позивач зазначив відповідачем по справі [PERSON], а процесуальний статус [PERSON] визначив як третя особа, хоча заявив вимоги про його виселення зі спірного житлового приміщення. Питання про необхідність залучення до участі по справі в якості відповідача [PERSON] не обговорювалось у судовому засіданні, оскільки представник позивача в судове засідання не зявився, просив розглянути справу в його відсутності, клопотання про залучення до участі по справі в якості відповідача [PERSON] не заявив. За таких обставин підстави для залучення до участі по справі [PERSON] як співвідповідача відсутні і суд розглянув справу межах заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині виселення [PERSON] зі спірного жилого приміщення. Звертаючись з позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що [PERSON] представляє інтереси своїх неповнолітніх дітей [PERSON] О,, [PERSON] та просили виселити їх зі спірного житлового приміщення. Згідно повідомлення Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області по вул. Старова,3 в м. Бердянську зареєстровані [PERSON], [PERSON] та дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.41). Таким чином, на момент звернення з позовом до суду 11.09.2014 року неповнолітній [PERSON] виповнилося п'ятнадцять років. Частина 2 ст. 29 ЦПК України передбачає, що неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Забезпечення захисту прав малолітніх або неповнолітніх осіб під час розгляду справи встановлено у ст. 27-1 ЦПК України, згідно з якою суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Участь у розгляді справи за ч. 2 ст. 39 ЦПК України представника неповнолітнього не виключає його участь у справі по спору, що виник з відносин, у яких неповнолітній особисто бере участь. [PERSON] вирішується спір з правовідносин по користуванню житловим приміщення по вул. Старова,3 в м. Бердянську і в цих правовідношеннях неповнолітня [PERSON] особисто бере участь, так як проживає та зареєстрована в спірному житловому приміщенні, але вона на залучена позивачем до участі по справі в якості відповідача, клопотання про її залучення судом позивачем не заявлялось. За таких обставин [PERSON] не може бути виселене зі спірного житлового приміщення. Що стосується вимог про виселення [PERSON], то суд приходить до наступного. Позивач не подав жодного доказу, який підтверджує вік [PERSON], хоча зазначає її як неповнолітню особу. Зазначена обставина має суттєве значення, оскільки за ч. 2 ст. 29 та ч. 3 ст. 39 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, а участь представника неповнолітнього не виключає його участь у справі по спору, що виник з відносин, у яких неповнолітній особисто бере участь. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.03.2014 року в описовій частині при викладенні змісту позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначено 2003 рік народження [PERSON]. Тобто за цим рішенням позивач є малолітньою. Разом з тим, суд не може визнати цей факт таким, що не підлягає доказування за ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки в рішенні суду відсутні висновки про встановлення цього факту. Таким чином, матеріали справи містять суперечливі відомості про вік [PERSON], представник позивача у судове засідання не зявився, клопотання про витребування цих доказів не заявив, тому у суду відсутня можливість визначити цивільно-процесуальну дієздатність [PERSON], та необхідність її участі по справі в якості відповідача за ст. 29 ч. 2 ЦПК України. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні. Вимоги про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ. вул. Старова, З не можуть бути задоволені, оскільки вони не заявлені до конкретних осіб і ці особи не залучені до участі по справі в якості відповідачів. [PERSON] збір в сумі 243,60 грн. на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача

Outcome: partial