Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач 03 жовтня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя (а.с.1-5). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 03 лютого 2017 року, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2019 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . За час подружнього життя сторони за спільні кошти 10.03.2018 року придбали автомобіль «Suzuki Grand Vitara», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] , вартістю 10 000 доларів США, який було оформлено на відповідача. Висновком експерта, станом на 01.09.2019 року вартість вказаного автомобіля складає 226 136,00 грн. 07.02.2017 року подружжя за спільні кошти придбало кухонний гарнітур загальною вартістю 43 000,00 грн. У позасудовому порядку відповідач відмовляється вирішити даний спір, у зв`язку із чим, позивач вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати об`єктом спільної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , постійне місце проживання зареєстроване та проживає за адресою: [ADDRESS] , автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER] ; кухонний гарнітур; визнати, в порядку поділу майна колишнього подружжя, за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , постійне місце проживання зареєстроване та проживає за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER] , та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER] ; в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , постійне місце проживання зареєстроване та проживає за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 ідеальну частину кухонного гарнітуру, та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 ідеальну частину кухонного гарнітуру. Усі судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження (а.с.28). Про день, час та місце судового засідання учасники справи повідомлялись відповідно до положень ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач в особі свого представника адвоката - Ворона А.І., до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі та участі позивача. Вимоги позову підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.69). Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.68). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 03 лютого 2017 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №35 (а.с.12), який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2019 року розірвано (а.с.15-17). Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). В період шлюбу сторонами придбано наступне майно: автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №1249/2018/852537 (а.с.18); кухонний гарнітур, на підставі договору на виготовлення та встановлення меблів від 07.02.2017 року (а.с.19). Станом на 27.08.2019 року ринкова вартість автомобіля марки «Suzuki Grand Vitara», 2007 року випуску, д/н [NUMBER] становить 226 136,00 грн., що вбачається із звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу (а.с.20). В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вказане нерухоме майно та грошові кошти були набуті сторонами за час їх шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно із ч.ч.1, 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу України визначено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зокрема, ч.5 ст.71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Так, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи те, що жодним з подружжя не заявлено вимог щодо стягнення грошової компенсації, та не було внесено на депозитний рахунок відповідної суми грошової компенсації за частину автомобіля та кухонного гарнітуру, які у свою чергу є неподільними речами, суд,

Outcome: approved