Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за кредитним договором в розмірі 5332,04 гривень. В позовній заяві вказував, що 04.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн. вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] в порушення зазначених умов, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув, у зв'язку з чим за період з 31.12.2012 року по 31.12.2015 року має заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 5332,04 гривень. Покликаючись на те, що сума відсотків відповідачем не погашена, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 5332,04 гривень та судовий збір в розмірі 1378 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В заяві, адресованій суду, позовні вимоги підтримав і просив справу розглянути без його участі на підставі наявних у справі доказів. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. В письмових запереченнях проти позову вимоги позивача не визнав. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв'язку із пропуском строків позовної давності. Справу просив розглядати без його участі (а.с.28-31). Враховуючи неявку в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Зарічненського районного суду від 18 березня 2015 року, провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.02.2008 року в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період із 31.21.2012 року по 31.10.2015 року у розмірі 4777,05 гривень, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Враховуючи викладене, позов підлягає розгляду в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за вказаний період із 01.11.2015 року по 31.12.2015 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за вказаний період, не підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 04.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом п.6.6. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку, позичальник зобов'язується виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку. Пунктом 8.6. зазначених умов встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.02.2008 року, вбачається, що за період із 01.11.2015 року по 31.12.2015 року за [PERSON] рахується заборгованість за процентами в розмірі 554,99 гривень. (а.с.6-7). Згідно з п.3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. В розділі 5 «Банківські послуги» заяви [PERSON] визначено кінцевий термін дії картки, а саме 01/12 (а.с.6). Таким чином дія картки закінчилася 31 січня 2012 року. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 вказується, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст.265 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Тобто, відсотки є платою за користування чужими коштами. З роз'яснень п.5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», вбачається, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України. Судом встановлено, що право на позов за спірними правовідносинами у позивача виникло 01 лютого 2012 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки. Згідно з абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся в суд із позовом після спливу строку позовної давності, оскільки трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, закінчився 31 січня 2015 року. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду лише 15 лютого 2016 року. В матеріалах справи відсутній договір між сторонами про збільшення позовної давності. Причин поважності пропуску строку звернення до суду, позивач не зазначив та не заявив клопотання про поновлення такого строку. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності, а тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, у зв'язку з пропуском позовної давності. На підставі ст.ст.267, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed