Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 13 липня 2007 року відповідач [PERSON] за договором № б/н отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що така разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Однак відповідач [PERSON] умови вказаного договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у такої станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 22 376,56 грн., з яких 4 715,60 грн. - заборгованість за кредитом; 13 369,40 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 291,56 грн. - заборгованість за пенею та комісією. При цьому, 05 листопада 2008 року згідно судового наказу, виданого Перечинським районним судом, з відповідача стягнуто суму боргу у розмірі 6 135,67 грн. Оскільки, фактична заборгованість [PERSON] за кредитним договором склала 16 240,89 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 812,04 грн. - штраф (процентна складова), тому просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником усіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) [PERSON]. було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику кредитний ліміт у сумі 5 000 грн. на кредитну картку «Універсальна» з подальшою його зміною на підставі п. п. 3.2.-3.3. із сплатою базової відсоткової ставки у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році (а. с. 10-20). Також встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, а саме не проводила щомісячні платежі для погашення заборгованості, у зв'язку з чим 05 листопада 2008 року Перечинським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 6 135,67 грн. (а. с. 6). Разом з цим, відповідно до повідомлення відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції згідно бази даних ЄДРВП станом на 25 квітня 2016 року на примусове виконання до відділу судовий наказ Перечинського районного суду від 05 листопада 2008 року по справі № 2-н-153/2008 про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходив (а. с. 47). Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно заяви від 13 липня 2007 року відповідач [PERSON] погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Так, згідно п.п. 6.5.-6.6. вказаного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, клієнт зобов'язаний на вимогу банка виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), виплати винагороди банку. У відповідності до п. 8.6. даного договору при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше як на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми боргу (а. с. 11-17). Як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним договором, така станом на 31 серпня 2015 року за виключенням суми, стягнутої судовим наказом від 05 листопада 2008 року, складає за процентами, пенею і комісією 16 240 грн. 89 коп., штрафами - 500 грн. (фіксована частина), 812,04 грн. (процентна складова) (а. с. 7-9). Таким чином, враховуючи те, що зобов'язання відповідача за кредитним договором не виконане, у зв'язку з чим правовідносини між сторонами не припинилися і боржник не звільнений від обов'язку виконати грошове зобов'язання, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім цього, з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved