Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міськради 30 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача Хлебас М.В., треті особи: ТОВ «Регіонінвестгрупп», КВЖ РЕП Ленінського району про витребування майна. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2017 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Згідно з розпорядженням керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 129 від 27 квітня 2018 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, відповідно до п.п. 2.3.17, 2.3.50 Положення про АСДС та рішення зборів суддів від 17 квітня 2018 року, яким вирішено передати нерозглянуті справи та матеріали, що перебувають у провадженні судді Нижного А.В. для здійснення повторного автоматичного розподілу, було призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Приходченко О.С. та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, а в ході судового розгляду представник позивача, посилалися на те, що в ході здійснення перевірок позивачем було встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності у власність приватних підприємств нерухомого майна, в т.ч. нежитлового приміщення [ADDRESS]. Зазначене спірне майно належало до об'єктів комунальної власності на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 46 від 27 листопада 1991 року. Факт належності об'єктів нерухомості до комунальної власності встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 200/5829/13-ц від 14 травня 2013 року. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 2 березня 2011 року об'єкти нерухомого майна з балансу КЖЕП було передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області № 38/5005/5752/2012 було порушено провадження про банкрутство КВЖ РЕП Ленінського району, проте спірне майно обліковувалося на балансі підприємства без належних правових підстав. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2012 року КВЖ РЕП Ленінського району визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON], яким спірне нежитлове приміщення, з метою продажу було включено до ліквідаційної маси банкрута та реалізовано з торгів ТБ «Регіональна універсальна біржа», переможцем яких протоколом № 45 від 27 грудня 2012 року визнано ТОВ «Регіонінвестгрупп». 25 липня 2013 року між КВЖ РЕП Ленінського району та ТОВ «Регіонінвестгрупп» було укладено договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 5349. Спірне майно на підставі договору-купівлі продажу від 31 липня 2013 року, який було посвідчено приватним ДМНО Плахотіним М.П., було відчужене на користь відповідача. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року, яку було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 14 березня 2017 року, дії ліквідатора [PERSON] щодо включення до ліквідаційної маси банкрута спірного нерухомого майна визнано неправомірними та визнано недійсними результати біржових торгів та договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS]. Що стосується застосування строку позовної давності, про який зазначає сторона відповідача, то його перебіг розпочався з дня, коли прокуророві стало відомо про недійсність правочину, а саме з 29 серпня 2016 року, тому строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду позивачем не пропущено. Окремо наголосив, що положення про позовну давність до вимог про витребування майна у добросовісного набувача не застосовується. Позивач в своєму позові, а представник позивача у ході судового засідання, просили суд витребувати об'єкт нерухомості: нежитлове приміщення [ADDRESS] у Хлебас М.В. на користь територіальної громади в особі Дніпровської міськради, стягнути з відповідача на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати у справі. Представник Дніпровської міськради у судовому засіданні позовні вимоги та пояснення, надані представником позивача, підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позов та у ході судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що Хлебас М.В. на підставі договору купівлі-продажу придбала спірне нежитлове приміщення у третьої особи ТОВ «Регіонінвестгрупп». При укладенні вказаного договору постанову господарського суду Дніпропетровської області оскаржено та скасовано не було, тому відповідач не знала і не могла знати, що прокуратура буде подавати скаргу у справі про банкрутство КВЖ РЕП Ленінського району, на момент укладення угоди право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано за продавцем, записів про наявність судових спорів (обтяжень) не було, що свідчить про те, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна і не має нести відповідальність за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень. Наголошував на тому, що право звернення з позовом про витребування майна має лише власник цього майна, а Дніпровська міськрада не була власником цього майна в момент проведення торгів, жодного документа, що підтверджує право власності, яке було зареєстровано у встановленому законом порядку, позивач не надав. Крім того, представник відповідача зазначав, що існує практика ЄСПЛ та практика ВС протилежна тій, на яку посилається сторона позивача. У прокуратури відсутні повноваження пред'являти позов до суду в інтересах Дніпровської міськради, оскільки остання має у штаті свій юридичний відділ та повинна самостійно представляти свої інтереси, крім того, спірний об'єкт нерухомості належав до комунальної власності, власником майна, яке перебуває в комунальній власності, є територіальна громада, інтереси якої представляє міськрада, тому у даному випадку інтереси держави в особі Дніпровської міськради порушені бути не могли, оскільки спірне приміщення ніколи не перебувало у державній власності. Також позивачем при поданні позову до суду було пропущено строк позовної давності. З урахуванням зазначених обставин, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа ТОВ «Регіонінвестгрупп» свого представника у судове засідання не направила, надала суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала. У відзиві зазначила, що в порядку виконання постанови господарського суду нею з торгів було придбано спірне майно, право власності на яке в подальшому за відплатним договором відчуження набула відповідач. Проти доводів прокуратури заперечувала з тих підстав, що Дніпровська міськрада була обізнана про наявність в провадженні господарського суду Дніпропетровської області справи про банкрутство КВЖ РЕП Ленінського району, включення спірного майна до ліквідаційної маси та відчуження з метою погашення вимог кредиторів. Саме на підставі рішення Дніпропетровської міськради на спірне нежитлове приміщення було зареєстровано право господарського відання за КВЖ РЕП Ленінського району та продано на відкритих прилюдних торгах. Вважає Хлебас М.В. добросовісним набувачем, тому майно не може бути витребуване, оскільки продане у порядку встановленому для виконання судових рішень, твердження позивача про те, що в межах ліквідаційної процедури відбулося вибуття нерухомого майна поза волею власника, спростовується доказами. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати віднести за рахунок позивача. Третя особа КВЖ РЕП Ленінського району у судове засідання свого представника не направила, про час, місце і дату розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року було затверджено перелік об'єктів комунальної власності Дніпропетровської міської Ради народних депутатів (т. 1 а.с. 10-17). Рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року до рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року було внесено зміни: п. 1 рішення визнано таким, що втратив чинність, та викладено його в такій редакції: «1. Затвердити перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська»; перелік об'єктів комунальної власності тергромади м. Дніпропетровська доповнено розділом ХІІІ; КП «ДМБТІ» було необхідно у встановленому порядку оформити і зареєструвати право комунальної власності з видачею свідоцтва за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міськради на об'єкти згідно з додатком; визначено відповідальних осіб за виконання рішення (т. 1 а.с. 18). Рішенням Дніпропетровської міськради № 16/9 від 2 березня 2011 року було вирішено провести реорганізацію КЖЕП, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міськради, у тому числі КВЖ РЕП Ленінського району, шляхом передачі з їх балансу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» нежитлових приміщень в жилих будинках, призначених для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (т. 1 а.с. 19-22). Рішенням Дніпропетровської міськради № 40/14 від 29 липня 2011 року було вирішено припинити юридичну особу КВЖ РЕП Ленінського району шляхом ліквідації (т. 1 а.с. 168). Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року у справі № 7/5005/15290/2011 було зобов'язано КВЖ РЕП Ленінського району Дніпропетровської міськради передати шляхом підписання ліквідаційною комісією КВЖ РЕП Ленінського району в особі голови ліквідаційної комісії Пересунька Б.Б. авізо та активів приймання-передачі зі свого балансу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради у тому числі спірного нежитлового приміщення. Разом з тим, дане судове рішення Пересуньком Б.Б. у повному обсязі виконано не було. У зв'язку з тим, що Пересуньком Б.Б. у повному обсязі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року у справі № 7/5005/15290/2011 виконано не було, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року у справі № 201/17998/15-к його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Рішенням Дніпропетровської міськради № 41/22 від 28 березня 2012 року було затверджено проміжний ліквідаційний баланс КВЖ РЕП Ленінського району станом на 1 лютого 2012 року (т. 1 а.с. 169-170). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2012 року № 38/5005/5752/2012 порушено провадження у справі про банкрутство (т. 1 а.с. 171). Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2012 року КВЖ РЕП Ленінського району м. Дніпропетровська було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] (т. 1 а.с. 172-174). 27 грудня 2012 року на Товарній біржі «Регіональна універсальна біржа» відбулися відкриті біржові торги, на яких було проведено продаж нежитлового приміщення [ADDRESS], переможцем торгів стало ТОВ «Регіонінвестгрупп», за результатами торгів було видано протокол № 45 проведення відкритих електронних торгів від 27 грудня 2012 року. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року припинено повноваження [PERSON] як ліквідатора банкрута, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] На підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 29/37 від 24 липня 2013 року об'єкти згідно з додатком, визначені та закріплені за балансоутримувачами (т. 1 а.с. 222-239), в т.ч. нежитлове приміщення [ADDRESS] передано на баланс КВЖ РЕП Ленінського району (т. 1 а.с. 235). На підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2013 року, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 5349, ТОВ «Регіонінвестгрупп» набуло у власність нежитлове приміщення [ADDRESS] (т. 1 а.с. 29-30), який було укладено у відповідності до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі протоколу № 45 проведення відкритих біржових торгів від 27 грудня 2012 року ТБ «Регіональна універсальна біржа». 31 липня 2013 року між Хлебас М.В. та ТОВ «Регіонінвестгрупп» було укладено договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Плахотіним М.П. Право власності Хлебас М.В. на спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2013 року за № 1966215 (т. 1 а.с. 27). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року № 38/5005/5752/2012 було визнано неправомірними дії ліквідатора КВЖ РЕП Ленінського району Дніпропетровської міської ради арбітражного керуючого [PERSON] щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна та щодо продажу з відкритих біржових торгів нерухомого майна: нежитлового приміщення [ADDRESS], загальною площею 91,0 кв.м.; визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року ТБ «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна: нежитлового приміщення [ADDRESS], загальною площею 91,0 кв.м. та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 липня 2013 року, укладений між ТОВ «Регіонінвестгрупп» та ліквідатором-арбітражним керуючим [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 5349 (т. 1 а.с. 38-50). На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. На підставі ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Частинами 3, 4 статті 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). У зв'язку з цим, власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Перший протокол Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» застосовується національними судами України як частина національного законодавства. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зазначена правова позиція закріплена у ч. 1 ст. 41 Конституції України, де зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також ч. 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Предметом безпосереднього регулювання статті Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно шляхом визнання недійсним договору та зобов'язання повернути все одержане за договором. При цьому розуміння змісту норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до цієї Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Вєренцов проти України», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Булвес» АД проти Болгарії», «Трегубенко проти України») напрацьовані три критерії, які слід оцінювати для того, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно. Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «Індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, питання про яку ні прокурор, ні Дніпровська міськрада взагалі не порушували. Водночас Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі»). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладається на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»). Ризик будь-якої помилки державного округу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»). Під час розгляду даної справи не було встановлено всіх трьох критеріїв для відповідності втручання держави у право власності Хлебас М.В. на мирне володіння спірним нежитловим приміщенням, а тому суд вважає, що цей спір необхідно вирішувати з урахуванням наведених положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу до цієї Конвенції та практики Європейського суду з прав людини. Як було з'ясовано під час розгляду справи ТОВ «Регіонінвестгрупп» та Хлебас М.В. під час укладення договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року вважали, що діяли правомірно і мали повноваження на вчинення таких дій; договір, на підставі якого відповідач набула право власності, виконано; нежитлове приміщення, яке є предметом спору по цій справі, використовується Хлебас М.В. у власних інтересах, які у разі задоволення позовних вимог будуть порушені. Також, рішенням «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав відповідне майно, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. За таких обставин, задоволення заявлених позовних вимог суперечитиме загальним принципам і критеріям правомірного позбавлення майна, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки витребування майна від добросовісного набувача, який при придбанні спірного майна не знав і не міг знати про те, що зі спливом значного проміжку часу результати публічних торгів, за результатами проведення яких 25 липня 2013 року між КВЖ РЕП Ленінського району та ТОВ «Регіонінвестгрупп» було укладено договір купівлі-продажу, будуть скасовані через недбале виконання посадовими особами органів місцевого самоврядування своїх обов'язків, буде порушенням принципу рівності власників перед законом, закріпленим у тому числі ст. 41 Конституції України, та порушенням балансу наявних інтересів тому, що громадяни не мають нести відповідальність за помилки, які були допущені державними органами чи їх посадовими особами. Також слід зазначити, що позивачем не зазначено, у чому саме полягає суспільний інтерес та чим саме володіння відповідачем спірним нерухомим майном завдає шкоди державним та суспільним інтересам, оскільки підставою набуття права власності на нежитлове приміщення є відплатний правочин, за умовами якого ТОВ «Регіонінвестгрупп», а згодом Хлебас М.В., було сплачено визначені договором кошти, тобто, право власності не було набуто безоплатно, а за таких обставин, порушення майнових інтересів Дніпровської міської ради не вбачається. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог першому заступнику прокурора Дніпропетровської області у задоволенні позовних вимог до Хлебас М.В., треті особи: ТОВ «Регіонінвестгрупп», КВЖ РЕП Ленінського району про витребування майна слід відмовити у повному обсязі. Судом не приймаються до уваги заяви сторони відповідача та третьої особи ТОВ «Регіонінвестгрупп» про застосування строку позовної давності, оскільки судом у задоволенні позову позивачу відмовлено з інших підстав. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 600 гривень 00 коп. (т. 1 а.с. 53), який у зв'язку з тим, що у задоволенні позову було відмовлено, підлягає віднесенню за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed