Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») 09.01.2008р. було укладено кредитний договір № ML-008/003/2008, відповідно до умов якого Банк надав позичальникові кредит у розмірі 190648,47 доларів США із встановленою фіксованою відсотковою ставкою 13,99%. 09.01.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-008/003/2008, відповідно до якого останній зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його договірних зобов'язань перед Банком в повному обсязі. У зв'язку з невиконання [PERSON] своїх договірних зобов'язань, станом на 28.07.2016р. виникла заборгованість за кредитом у сумі 1001068,82 доларів США (що еквівалентно 2508058,14 грн.) та заборгованість за відсотками у сумі 27176,16 доларів США (що еквівалентно 674385,92 грн.) перед Банком, яку він просить стягнути на його користь, а також стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору в розмірі 47736,66 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 78). Відповідачі в судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про судовий виклик в газеті «Урядовий кур'єр». Повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Зважаючи на вищевикладене, суд 25.11.16р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. 09.01.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-008/003/2008, відповідно до умов якого Банк надав позичальникові кредит у розмірі 190648,47 доларів США із встановленою фіксованою відсотковою ставкою 13,99% (а.с. 10-18). 03.01.2014р. між тими ж сторонами було укладено Додатковий договір № 1, якою було змінено розмір відсоткової ставки з 13,99% на 8,78% на період з 09.01.2014р. по 08.06.2014р. (а.с. 26) 05.09.2014р. Додатковим договором №2 сторони змінили розмір відсоткової ставки з 09.09.2014р. по 08.02.2015р. з 13,99% на 6,00% (а.с. 29) Позивач та [PERSON] 03.01.2014р. уклали Договір поруки № SR-008/003/2008, відповідно до якого останній зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його договірних зобов'язань перед Банком в повному обсязі (а.с. 36-39). Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ «ОТП Банк», у зв'язку з тим, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов'язання по сплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором, станом на 28.07.2016р. утворилась заборгованість у розмірі 1001068,82 доларів США (що еквівалентно 2508058,14 грн.) та заборгованість за відсотками у сумі 27176,16 доларів США (що еквівалентно 674385,92 грн.) (а.с. 7) Позивач намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, що підтверджено відповідною досудовою вимогою № 12-4-10/2978 від 22.08.2016р. (а.с. 8). Причиною спору між сторонами стала відмова відповідачів в добровільному порядку виконати умови кредитного договору. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 629 ЦК України передбачено договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідачі у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надали суду жодних доказів, які б свідчили про відсутність їх вини у невиконанні зобов'язань за договором, іншому їх розмірі. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ «ОТП Банк» про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за договором є доведеним та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 47736, 66 грн. (а.с. 6) На підставі викладеного, ст. ст. 509, 512, 516, 525, 526, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved