Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 28 серпня 2008 року був укладений кредитний договір № К2НСАЕ00000037 з відповідачем [PERSON] та договори поруки № К2НСАЕ00000037/1, № К2НСАЕ00000037/2, № К2НСАЕ00000037/3 з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], які передбачені кредитно-заставним договором. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитно-заставним договором не виконав, не здійснював погашення заборгованості у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з невиконанням умов кредитно-заставного договору [PERSON] має заборгованість у сумі 70 744,75 доларів США. ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитно-заставним договором № К2НСАЕ00000037 від 28 серпня 2008 року у розмірі 70 744,75 доларів США, що за курсом 25.69 станом на 4 лютого 2016 року складає 1 817 432,51 грн., та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі представника Банку, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти. Суд проводить заочний розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки представник позивача не заперечував проти такого розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К2НСАЕ00000037, предметом даного договору є надання кредиту на купівлю автомобіля в сумі 14 930,09 доларів США з терміном погашення кредиту до 26 серпня 2011 року з оплатою по процентній ставці 17,04% річних. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надав банку в заставу автомобіль «Mercedes-Benz 280Е», 1996 року випуску, що підтверджується копією договору (а.с. 13-18). З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], які передбачені кредитно-заставним договором № К2НСАЕ00000037, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки № К2НСАЕ00000037/1, № К2НСАЕ00000037/2, № К2НСАЕ00000037/3 від 28 серпня 2008 року, що підтверджується їх копіями (зворот а.с. 18 а.с. 22). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу від 23 травня 2015 року із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитно-заставним договором № К2НСАЕ00000037 від 28 серпня 2008 року, що підтверджується копіями повідомлень (а.с. 7-10) та копією реєстру рекомендованих поштових відправлень (а.с. 11-12). Відповідно до п. 6 договорів поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Відповідачі свої зобов'язання за кредитно-заставним договором та договорами поруки не виконують, в зв'язку з чим мають загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 4 лютого 2016 року складає 70 744,75 доларів США, з якої 14 090,74 доларів США заборгованість за кредитом, 619,96 заборгованість по комісії за користування кредитом, 52 655,98 доларів США заборгованість за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 9,73 штраф (фіксована частина) та 3 368,33 доларів США штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5). Інших даних щодо розміру заборгованості в матеріалах справи не має. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачами не було надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Розділом 14 «Відповідальність сторін та вирішення спорів» кредитно-заставного договору № К2НСАЕ00000037 від 28 серпня 2008 року передбачено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 Договору, щодо сплати винагород та процентів (п. 14.2) та порушення зобовязання щодо повернення основної суми Кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 Договору (пункт 14.3), позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. У той самий час, згідно п. 14.9 кредитно-заставного договору № К2НСАЕ00000037 від 28 серпня 2008 року при порушенні позичальником будь-якого зобовязання за договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання [PERSON] зобовязань за договором у розмірі 52 655,98 доларів США та штрафи за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 9,73 доларів США (фіксована частина) та 3 368,33 доларів США (процентна складова). Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідачів за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору підлягає пеня, а у стягненні штрафів за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань слід відмовити. Положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд вважає, що розмір визначеної договором пені значно перевищує розмір збитків, завданих банку невиконанням зобов'язань з боку відповідачів, а тому визначений позивачем розмір неустойки слід зменшити до розміру заборгованості за тілом кредиту та комісією за користування кредитом, а саме до 14 710,70 доларів США. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Частиною 1 ст. 192 ЦК України встановлено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитно-заставним договором № К2НСАЕ00000037 від 28 серпня 2008 року станом на 4 лютого 2016 року у розмірі 29 421,40 доларів США, що станом на 18 травня 2016 року по курсу НБУ еквівалентно 743 578,81 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 27 261,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 41,59%, а тому з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 338,05 грн.

Outcome: partial