Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач 07 лютого 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що 20.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11314251000, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 68900,00 дол. США, який зобов'язувалася повернути у повному обсязі в строк до 19.03.2031 року або достроково зі сплатою 12,40 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно: будинок [ADDRESS], належний їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 20.03.2008 року, за реєстровим № 1608. Обтяження нерухомого майна було зареєстровано Банком у Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року між «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 101893,58 дол. США., що за курсом НБУ складає 814438,03 грн., з яких: 506345,20 грн. - заборгованість за кредитом; 308092,83 грн. - заборгованість по процентам. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11314251000 від 20.03.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] в розмірі 101893,58 дол. США, що за курсом НБУ складає 814438,03 грн., звернути стягнення на будинок, розташований у [ADDRESS], загальною площею 53 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме, на будинок, розташований у [ADDRESS], загальною площею 53 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м.; припинити право власності [PERSON] на будинок, розташований у [ADDRESS], загальною площею 53 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження майном; виселити з будинку, розташованого у [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON], які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; витребувати у [PERSON] та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи на спірне майно; стягнути судові витрати. Ухвалою від 25 березня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON], [PERSON] та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник, який також представляє інтереси [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Треті особи у судове засідання не з`явилися про день і час проведення слухання справи були повідомлені належним чином. Від Державної реєстраційної служби України надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11314251000, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 68900,00 дол. США, терміном повернення до 19.03.2031 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 12,40 % на рік (а.с.12-18). Встановлено, що 27 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11314251000 від 20.03.2008 року (а.с.36). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 20 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11314251000/11314283000/3, згідно умов якого відповідач надала в іпотеку позивача домоволодіння, розташоване у [ADDRESS], загальною площею 53 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., належне їй на праві власності (а.с.43-45). Встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1608 (а.с.167-168). Встановлено, що Банк свої зобов'язання по договору виконав належним чином. У свою чергу, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 22.11.2013 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 101893,58 дол. США., що за курсом НБУ складає 814438,03 грн., з яких: 506345,20 грн. - заборгованість за кредитом; 308092,83 грн. - заборгованість по процентам (а.с.48). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 08.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 передало позивачу ПАТ «Дельта Банк» право вимоги, у тому числі і за договором про надання споживчого кредиту від 20.03.2008 р. № 11314251000, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] (а.с.69-72). Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право ПАТ «УкрСиббанк» щодо вимоги з відповідача [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним, з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Але ж в розділі 5 договору іпотеки від 20.03.2008 року (а.с.44) «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» в пункті 5.2.1. зазначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи, окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] не укладався. А тому, при таких обставинах та враховуючи подані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності не є законним та обґрунтованим. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Такі ж умови відображені і в п. 4.2.3. договору іпотеки від 20.03.2008, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON]. Таким чином, з огляду на вимоги ст. 60 ЦПК України, позивач мав довести той факт, що позичальник отримав вимогу про дострокове повернення кредиту листом цінним з описом та повідомленням про вручення. Проте, в порушення зазначених вимог позивач не направляв відповідачу [PERSON] вимоги про усунення порушення, що є порушенням процедури досудового врегулювання спору. Лист-повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у 30-денний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації від 04.12.2013 вих. № 8954440 04.12.2013, копію якого додано до матеріалів позову, суд не може приймати у якості належного та допустимого доказу, оскільки доданий на підтвердження його відправлення список (реєстр) згрупованих рекомендованих відправлень № 053150950312 не містить інформації, що [PERSON] за місцем мешкання було відправлено повідомлення про звернення стягнення (а.с.65-67). Вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад, при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Порушень умов Іпотечного договору з боку іпотекодавця в судовому засіданні не встановлено. Отже, в силу ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем не представлено доказів завдання йому з боку відповідачів збитків, щоб давало йому право на звернення стягнення на нерухоме майно. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Доказів того, що відповідачу [PERSON] та іншим мешканцям домоволодіння, що надсилалася (та була отримана) вимога про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку позивачем не надано, а відтак достатніх підстав для їх виселення у суду немає, як і не встановлено підстав для припинення права користування мешканцями предмета іпотеки. Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, вказують на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивач іншого належними та допустимими доказами не довів, хоча за ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком. Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність позову, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності, припинення права власності, виселення є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовним вимог в частині витребування у [PERSON] та передачу ПАТ «Дельта Банк» технічного паспорту, правовстановлюючих документів на спірне майно, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Банк не виконав умову договору іпотеки, а саме не вчинив дії, які надають право іпотекодержателю почати звернення стягнення на предмет іпотеки, а також тому, що допущене боржником порушення основного зобов`язання не завдало збитків іпотекодержателю і не змінило обсяг його права. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed