Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне. 18 серпня 2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Лівобережного відділення Запорізької обласної дирекції, та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-41/945-38, про надання кредиту у розмірі 26000,00 доларів США зі сплатою 12,00% річних, строком на 72 місяців з 18.08.2006 року по 17.08.2012 року. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору Банк (кредитор) надав [PERSON] (позичальник) кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Позичальником порушено умови кредитного договору, а саме його пункт 1.3 - сплата кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 1/72 від суми отриманого кредиту, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно або погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (додаток до Договору) ануїтетними платежами. Згідно з п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту та остаточне погашення кредиту до 17.08.2012 pоку; також до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки від 18 серпня 2006 року № 014/17-41/945-38/1. Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору. Згідно з п. 2.1 договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. На сьогоднішній день позичальник ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором, що виявляється у нездійсненні платежів, передбачених кредитним договором та, відповідно, зростаючій заборгованості по кредиту та відсотках, у зв'язку з чим Банк вимушений звернутися із позовною заявою до суду. До боржника неодноразово були застосовані заходи попередження: проводилися телефоні розмови та роз'яснювальна робота, направлена на врегулювання питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Так, 23.07.2010 року за вих. № 12-21/11-1401 на адресу позичальника та поручителя було надіслано вимогу про повернення заборгованості за кредитом, в якій його було повідомлено про суму заборгованості за кредитом та попереджено про можливість, в разі не сплати боргу протягом встановленого у вимозі строку, прийняття примусових заходів стягнення заборгованості. Зазначена вимога позичальником та поручителем отримана особисто. Позичальником не здійснюються заходи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, розмір якої, станом на 05.04.2013 року, становить 542 840 грн. 68 коп. в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 12280,24 дол. США (гривневий еквівалент - 98155,96 грн); прострочена заборгованість по сплаті відсотків - 6254,63 дол. США (гривневий еквівалент - 49993,26 грн.); пеня за несвоєчасну сплату планового платежу по кредиту - 49379,64 дол. США (гривневий еквівалент - 394691,46 грн). У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] борг за кредитним договором № 014/17-41/945-38 від 18.08.2006 року в сумі 542 840 грн. 68 коп. в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 12280,24 дол. США (гривневий еквівалент - 98155,96 грн); прострочену заборгованість по сплаті відсотків - 6254,63 дол. США (гривневий еквівалент - 49993,26 грн.); пеню за несвоєчасну сплату планового платежу по кредиту - 49379,64 дол. США (гривневий еквівалент-394 691,46 грн), а також судові витрати в розмірі 3441 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є докази, заперечення на позов не надав. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явилися, однак через канцелярію суду надали заперечення проти позову, в яких просять у задоволенні позову у відношенні [PERSON] відмовити з тих підстав, що позивачем не доведено розмір реальної заборгованості [PERSON] за кредитом. Крім того, позивачем пропущено строк звернення з вимогою до поручителя. Також, від представника [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за відсутності відповідача [PERSON] та її представника без фіксації процесу технічними засобами, проти задоволення позову у відношенні [PERSON] заперечує, вимагає застосувати до вимог Банку про стягнення пені позовну давність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача [PERSON], без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Лівобережного відділення Запорізької обласної дирекції та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/17-41/945-38 (а.с. 8-9), про надання кредиту у розмірі 26000,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних, строком на 72 місяців з 18.08.2006 року по 17.08.2012 року. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається на 72 місяці з 18.08.2006 року по 17.08.2012 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору - сплата кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 1/72 від суми отриманого кредиту, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно або погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (додаток до договору) ануїтет ними платежами. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору Банк (кредитор) надав [PERSON] (позичальник) кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту та остаточне погашення кредиту до 17.08.2012 pоку; також до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки від 18 серпня 2006 року № 014/17-41/945-38/1 (а.с.10). Пунктом 1.2. договору поруки визначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до п. 2.1 договору поруки сторони визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Згідно з п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Відповідно до п. 3.2 договору поруки сторони встановили, що поручитель, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, виплачує в безспірному порядку кредитору пеню від загальної суми заборгованості боржника по кредитному договору в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла під час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення з дня виникнення зобов'язання поручителя погасити заборгованість боржника. При цьому, днем виникнення зобов'язання поручителя погасити заборгованість боржника вважається день закінчення строку надання кредиту за кредитним договором, в тому числі з урахуванням пролонгації. При цьому, відповідно до пункту 4.1 договору поруки сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Згідно з наданим позивачем розрахунком, з яким суд погоджується, станом на 05.04.2013 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором становить - 12 280,24 дол. США (гривневий еквівалент - 98 155,96 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 6 254,63 дол. США (гривневий еквівалент - 49 993,26 грн.) - прострочена заборгованість по сплаті відсотків, яка підлягає стягненню з [PERSON] у повному обсязі. Стосовно вимоги про стягнення з [PERSON] пені по кредиту та відсотках суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти, надані [PERSON], призначені для використання на споживчі цілі. Отже, укладений між Банком та [PERSON] кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту і на правовідносини сторін, які виникли на підставі цього договору, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, а також вимогу відповідача [PERSON] про застосування до вимог Банку про стягнення пені позовної давності, суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені по кредиту та відсотках підлягає задоволенню в межах річного строку позовної давності, тобто за період з 11.10.2012 року по 11.10.2013 року (день подачі позову до суду). Оскільки позивачем заявлено вимогу та здійснено розрахунок пені лише станом на 05.04.2013 року, то стягненню підлягає пеня за період з 11.10.2012 року по 05.04.2013 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості сума пені, яку [PERSON] зобов'язаний сплатити за період з 11.10.2012 року по 05.04.2013 року складає 12551,43 доларів США, що згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ на 05.04.2013 року (799,30 грн. за 100 доларів США), становить 100 323,58 грн. Крім того, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача витрати, понесені позивачем по сплаті судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Стосовно вимог Банку про солідарне стягнення суми боргу [PERSON] з поручителя [PERSON], суд вважає, що зазначена вимога задоволенню не підлягає. Згідно з умовами кредитного договору № 014/17-41/945-38 від 18.08.2006 року (пункти 1.2, 5.1), строком повернення [PERSON] Банку останньої частини отриманого кредиту та відсотків за ним визначено 17 серпня 2012 року. З позовною заявою до суду про стягнення з поручителя заборгованості [PERSON] за кредитним договором Банк звернувся 11 жовтня 2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умовами укладеного між [PERSON] та Банком договору поруки конкретний строк припинення зобов'язань поручителя перед Банком не встановлений. Як зазначено у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, оскільки строк повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором було визначено як 17 серпня 2012 року, то, відповідно, Банк мав право пред'явити вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання цього строку до 17 лютого 2013 року. Докази того, що Банк після настання строку повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором звертався до поручителя з вимогою про виконання зобов'язань [PERSON] у матеріалах справі відсутні. Наявна у матеріалах справи Вимога про повернення заборгованості по кредиту від 23.07.2010 року № 12-21/11-1401 (а.с. 11) на адресу [PERSON] та [PERSON], не може вважатися доказом звернення Банку з вимогою до поручителя у розумінні ч. 4 ст. 599 ЦК України, оскільки, по-перше, зазначена вимога була направлена Банком поручителю 23.07.2010 року, тобто більше ніж за два роки до настання строку повного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, а, по-друге, вимоги, викладені у вказаній Вимозі Банку, стосуються не всієї суми зобов'язань [PERSON], а лише їх частини у розмірі 160873, 65 грн. Таким чином, на момент звернення до суду з позовом порука, надана [PERSON] відповідно до договору поруки № 014/17-41/945-38/1, припинилася. На підставі викладеного,

Outcome: partial