Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач 05.08.2019 року звернулась з зазначеним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва. 07.08.2019 року підсудність справи визначена за Баришівським районним судом Київської області. 09.12.2019 року Баришівським районним судом Київської області було відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання. Під час підготовки справи до розгляду були витребувані докази, надійшли матеріали від сторін, та 28.08.2020 року підготовче засідання закрито та справа призначена до розгляду по суті. Мотивуючи свій позов позивач [PERSON] зазначає, що 27 квітня 2001 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбу м. Києва з Державним Центром розвитку за актовим записом №345. Під час перебування в шлюбі сторонами був придбаний житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , відповідачем були приватизовані 2 земельних ділянки та автомобіль марки Volkswagen Passat В5 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Під час розгляду справи відповідач продав автомобіль. Просить суд розірвати шлюб муж нею та відповідачем, та визнати спільним майном подружжя житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , 2 земельних ділянки, за тією ж адресою, та стягнути з відповідача відшкодування за проданий автомобіль в сумі 63685 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. ЇЇ представник адвокат Чередніченко Н.В. заявлений позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Крестьянінова Л.В. в судовому засіданні проти заявленого позову частково заперечили. Відповідач визнає позов в частині вимог розірвання шлюбу, та частково визнає в частині відшкодування за проданий автомобіль. Разом з тим відповідач та його представник не визнають позов в частині визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та 2 земельних ділянок, що знаходяться за тією ж адресою, спільним майном подружжя, оскільки будинок було придбано відповідачем за власні кошти отриманні від продажу спадкової квартири, а земельні ділянки приватизовані. Просять в даній частині позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 27 квітня 2001 року між позивачем [PERSON] [INFO] та відповідачем [PERSON] [INFO] , у Лівобережному відділі реєстрації шлюбу м. Києва з Державним Центром розвитку за актовим записом №345 був зареєстрований шлюб. Дана обставина підтверджена копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27 квітня 2001 року(а.с. 8). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім. Відносини між сторонами не збереглись, та на час розгляду справи судом сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, та за досить тривалий час розгляду справи сторони не примирились. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За вказаних обставин, суд вважає що позовна вимога в час тині розірвання шлюбу підлягає до задоволення в повному обсязі. Відносно вимог про визнання майна спільним майном подружжя суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року [PERSON] придбано будинок, який розташований в [ADDRESS] , вартістю 22 945, 00 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок п`ять грн), що посвідчено Малиновською Н.В., державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 2- 3745, ВЕС № 116652. Як зазначив відповідач [PERSON] вказаний будинок було придбано за кошти які він отримав від продажу 15 листопада 2004 року успадкованої ним квартири [ADDRESS] , вартістю 75 068 грн.(сімдесят п`ять тисяч шістдесят вісім грн.), за договором купівлі-продажу, зареєстровано в реєстрі за № 1726, посвідченого Крючковою Т.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. Кошти від продажу квартири були ним позичені сестрі [PERSON] , та повернуті в серпні 2005 року. В період з 01.09.2005 по 04.09.2006 року майже всі кошти від продажу квартири, [PERSON] були внесені на депозитний рахунок банку АТ «Прокредит Банк», а саме: в сумі 62 300 грн., а перед угодою купівлі-продажу, були зняті для придбання будинку. Дані обставини підтверджуються як письмовими доказами так і показами свідка [PERSON] . Оцінюючи дані твердження та надані суду докази суд зазначає наступне. Дійсно як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.1996 року (а.с.100) відповідач [PERSON] отримав у спадок квартиру [ADDRESS] , яка за договором купівлі-продажу, від 15 листопада 2004 року зареєстрованим в реєстрі за № 1727, посвідченого Крючковою Т.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу була продана ним за 75 068 грн.(сімдесят п`ять тисяч шістдесят вісім грн.)( а.с.102). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що дійсно, в 2004 році вона взяла у відповідача, її брата [PERSON] , в борг гроші. Гроші потрібні були на ремонт будинку, але так як їх не використали та в серпні 2005 року, коли брат приїздив у відпустку вона повернула гроші. Оцінюючи дані докази суд критично ставиться до пояснень відповідача та свідка, оскільки як пояснив відповідач після отримання грошей від сестри він поклав гроші на депозитний рахунок банку АТ «Прокредит Банк». Разом з тим як вбачається з виписки наданої суду по даному депозитному рахунку банку АТ «Прокредит Банк» відповідачем проведено лише 2 операції а саме 01.09.2005 року з КР 26252000013315 на рахунок були переведені кошти в сумі 62300 грн., які були зняті 04.09.2006 року. Таким чином кошти на рахунок в банку АТ «Прокредит Банк» не були внесені напряму відповідачем, а були переведенні з карткового рахунку, що це за рахунок, та які кошти на ньому зберігались, ким вони були туди внесені, та в яких розмірах, таких відомостей відповідач суду не надав. Тому на думку суду непрозорість даної банківської операції ставить під сумнів пояснення відповідача з даного приводу. Та ставить під сумнів ту обставину, що будинок був придбаний за власні кошти відповідача. За таких обставин суд вважає, що вимога про визнання будинку спільною власністю подружжя підлягає до задоволення. На підставі рішення сесії Рудницької сільської ради від 19.11.2007 року №88-15-V відповідач [PERSON] отримав у власність 2 земельних ділянки кадастровий номер 3220286501:19:024:0014 площею 0,1871 га для ведення особистого сільського господарства та кадастровий номер 3220286501:19:024:0013 площею 0,2497 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Суд враховує, що e відповідності до ст. 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність внаслідок її приватизації: для ведення ОСГ, для будівництва та обслуговування житлового будинку, садівництва, дачного, гаражного будівництва - є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона не є майном, набутим подружжям у шлюбі, а одержана громадянином, як частка із земельного фонду (ст. 261 ЗК України). Разом з тим, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що земельна ділянка кадастровий номер 3220286501:19:024:0013 площею 0,2497 га, отримана відповідачем, для будівництва та обслуговування житлового будинку може бути визнана спільною власністю подружжя, проте ділянка кадастровий номер 3220286501:19:024:0014 площею 0,1871 га для ведення особистого сільського господарства є особистою власністю відповідача. Вирішуючи питання про компенсацію коштів за проданий автомобіль суд виходить з наступного. Позивач дізналась про продаж автомобіля на початку 2020 року після отримання відповіді на запит її представника від ТСЦ №3241. Проте на момент винесення рішення по справі позивач не оскаржила договір купівлі-продажу автомобіля, як співвласник проданого майна. Тому суд робить висновок про те, що позивач погодилась з даним правочином та не оскаржила його. Таким чином суд не може погодитись з вартістю автомобіля яку просить стягнути позивач, оскільки наданий позивачем експертний висновок був складений експертом без огляду транспортного засобу та жодним чином не враховує дійсний технічний стан проданого автомобіля. Крім того вартість продажу вказана у відповідному договорі, та позивач не оскарживши договір фактично визнала вартість зазначену в договорі. Нормою ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial