Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 14 грудня 2007 року між ним та [PERSON], був укладений кредитний договір №11269350000, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 681 750,00 гривень на споживчі потреби та зобов'язалася повертати банку кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 12 грудня 2014 року. До кредитного договору укладена додаткова угода №1, щодо зміни графіка повернення кредиту. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, було укладено договір поруки №165740 від 14.12.2007 року з [PERSON], який зобов'язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов'язань в повному обсязі, що виникли з вказаного кредитного договору. Посилається на те, що належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак позичальником було порушено умови кредитного договору і станом на 09 вересня 2014 року не повернуто отриманий кредит на загальну суму 176 443 грн. 83 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 107 685, 78 грн., заборгованість за процентами - 57 379 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 3 965, 62грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 7 412,47 грн. Зважаючи на викладене просить суд позов задовольнити, стягнути із відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість та понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Вiдповiдач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором відсутня, оскільки у 2010 році за рішенням суду було стягнуто дострокову всю суму заборгованості за кредитним договором та вказував на те, що пройшли всі строки позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому вважаю, що справу можна розглянути в її відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11269350000, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 681 750,00 гривен на споживчі потреби під 13,90% річних. Відповідно до укладеного договору погашення відбувається в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 12 грудня 2014 року. В забезпечення виконання грошових зобов'язань по кредитному договору [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.. Зарампійській № Г в с. Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, згідно договору іпотеки № 727999 від 14 грудня 2007 року. Між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 165740 від 14.12.2007 року, згідно якого останній зобов'язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов'язань в повному обсязі, що виникли з вказаного кредитного договору. Крім того, судом також встановлено, що заочним рішенням Глибоцького районного суду від 02 грудня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено та стягнуто із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 11269350000 від 14 грудня 2007 року в сумі 545 804,28 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом 458 210,12 грн., суми заборгованості за простроченим кредитом - 49 603,75 грн., суми заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами - 37 990,41 грн., пені - 2 905,28 грн. та неустойки за порушення своїх зобов'язань в розмірі 500 грн. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист № 2-1026 від 10.02.2011 року та відділом ДВС Глибоцького РУЮ Чернівецької області було прийнято його до виконання та відкрито виконавче провадження № 2352/2. 06 січня 2012 року вказане виконавче провадження закінчено у зв'язку із повним погашенням заборгованості в та судових витрат. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, банк, подавши позов у 2010 році про стягнення заборгованості за кредитним договором, скористався своїм правом дострокового повернення частини позики у розмірі 549 210,56 разом з нарахованими відсотками станом на 27 вересня 2010 року. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за період після винесення судового рішення від 02 грудня 2010 року, до якого також включено відсотки за користування кредитом та штрафи, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Не підлягає, на думку суду, вимога позивача про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 27 вересня 2010 року до винесення рішення 02 грудня 2010 року. Так, відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору №11269350000 термін повернення кредиту встановлено 12 грудня 2014 року. Водночас із винесення рішення суду про дострокове стягнення кредиту вважається, що строк виконання зобов'язання настав 02 грудня 2010 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, початок позовної давності за вимогами ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення відсотків, пені, комісії нарахованих за період з 21 січня по 5 лютого 2008 року, які не охоплені позовною заявою про стягнення заборгованості, пред'явленої до суду у 2010 році, та самим судовим рішенням, слід відраховувати з 02 грудня 2010 року. З урахуванням цих обставин та факту пред'явлення позивачем позову лише у жовтні 2014 року, за наявності відповідного клопотання відповідача [PERSON], є підстави для застосування наслідків спливу позовної давності та відмови у позові в частині вимог про стягнення заборгованості у вигляді несплачених відсотків, пені та комісії за користування кредитом за період з 27 вересня 2010 року до 02 грудня 2010 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 526, 530, 532, 533, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: dismissed