Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Подано позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Товарна біржа «Українська» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Позов, з посиланням на наявність укладеного договору купівлі-продажу від 29 червня 1998 року обґрунтовано неможливістю вчинення дій щодо розпорядження придбаним майном за договором в зв`язку з відсутністю у товарної біржі права затверджувати угоди купівлі-продажу, про що йому повідомлено під час оформлення документів на майно. Позивач вважає, що договір укладено у відповідності до діючого на момент укладання законодавства, дотримання суттєвих умов укладання договору. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримав позовні вимоги, відповідач визнав позов в повному обсязі. Про причини неявки третьої особи до судового засідання не повідомлено. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 29 червня 1998 року, між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі продажу № б/н, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] об`єкт нерухомості - земельну ділянку, загальною площею 5795 кв.м., розташовану на території Знаменівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] яка належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на землю, виданого Знаменівською сільською радою, 12 червня 1998 року, рішення №43, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10050. Вартість земельної ділянки згідно умов договору становить 3185 гривень 00 копійок, які повністю сплачені відповідачу перед складанням договору купівлі - продажу, після чого відповідач передав позивачу земельну ділянку для володіння. Дана обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню. Як свідчить укладений договір, при його укладанні між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору - позивач передав відповідачу кошти, а відповідач позивачу - об`єкт нерухомого майна, договір зареєстровано в Українській товарній біржі за реєстраційними № 20952 від 29 червня 1998 року, однак нотаріально не посвідчено, На виконання вимог ст. 227 ч.2 ЦК УРСР 25 листопада 1996 року договір був зареєстрований в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 465-2 07 липня 1998 року, про що свідчить відповідна відмітка у договорі. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння даною земельною ділянкою, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Лист Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Однак, відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної. У відповідності до ч.3 ст.18 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, який діяв станом на час укладання угоди, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст.128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності земельної ділянки. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 4 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 3185,00 гривень, які отримані були Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Крім того, судом встановлено, що відповідач у справі ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору. Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє земельною ділянкою, договір зареєстрований в КП «Новомосковське МБТІ», у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивачка за основними вимогами та члени її сім'ї, в інтересах яких вона виступала у спірному договорі купівлі-продажу, на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набули право власності на спірну земельну ділянку і правомірно володіють ними. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, право відповідача на розпорядження предметом угоди купівлі продажу, підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ДП №10050 від 12 червня 1998 року. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га та ведення особистого підсобного господарства 0,3295 га. Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося. За таких обставинах суд вважає, що укладений між позивачем та відповідачем договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved