Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач 05 травня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що підприємство надає відповідачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за місцем його проживання. У відповідності з п. 11, 17 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», споживач зобовязаний своєчасно, не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця, сплатити вартість послуг по газопостачанню. Дане зобовязання споживач виконує неналежним чином, у звязку з чим за нею утворилася заборгованість за період з 31 серпня 1996 року по 31.07.2008 року у розмірі 1300 грн. 64 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Приймаючи участь в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнала. 29.09.2015 року надала суду письмові заперечення на позов, згідно яких просила суд відмовити в задоволені позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі № 41, розташованої по вул. Авіаційна, 31 в м. Дніпропетровську (а.с.5). Відповідач користується послугами з газопостачання, на [PERSON] відкритий особовий рахунок № 233961. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз» надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами Житлового Кодексу УРСР, що виникли з дій боржників та ПАТ «Дніпрогаз», спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків щодо поставки газу та його оплати. Правовідносини між ПАТ «Дніпрогаз» і відповідачем оформлювались шляхом видачі розрахункової книжки і відкриттям особового рахунку № 233961 на ім'я [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Матеріалами справи встановлено, що 25.02.2014 року між ПАТ «Дніпрогаз» та [PERSON] укладено договір № 233961 про надання населенню послуг з газопостачання «Дніпрогаз», за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Авіаційна, 31/41. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Проте, відповідач оплату за користування послугами з постачання природного газу не здійснювала у повному обсязі у зв'язку з чим за нею утворилась заборгованість за період з 31 серпня 1996 року по 31.07.2008 року у розмірі 1300 грн. 64 коп. (а.с.6). Представник ПАТ «Дніпрогаз» звернувся до Ленінського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] та 03.09.2008 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості за споживчий природний газ в розмірі 1300,64 гривні та судових витрат у розмірі 25,50 грн.. Ухвалою від 29.12.2014 року вказаний судовий наказ було скасовано та розяснено ПАТ «Дніпрогаз» про його право на звернення з тією самою вимогою до суду в порядку позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так як у відповідності до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. У відповідності до ч. З ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми видно, що звернення з позовною заявою до суду про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання не може передувати зверненню з заявою про видачу судового наказу. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Звернення з заявою про видачу судового наказу, є в свою чергу одним із способів вимоги про захист свого порушеного цивільного права. Оскільки цивільні відносини з приводу переривання строків позовної давності в звязку з предявлення вимоги до суду про захист порушеного права у вигляді заяви про видачу судового наказу не врегульовані ЦК України, - суд за аналогією у відповідності до ст.8 ЦК України та ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовує норму ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання строків позовної давності та вираховуватися у відповідності до ст. 257 ЦК України з моменту звернення з заявою про видачу судового наказу. Згідно п.1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню, і тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість у сумі 1300,64 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 203,10 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved