Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

ПАТ Комерційний банк «Надра» звернулося до суду із заявою, в якій зазначає, що 06.09.2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» укладений Договір «Кредитування комерційного автотранспорту» №394/КА/2007/ЦВ-980. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», найменування юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Згідно п. 1.1.2 даного Договору, ціль Кредиту - придбання автотранспортного засобу. Відповідно до п.п. 1.1. Кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 62090 грн. Згідно п. 1.1.3.1. кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 20 % річних. Відповідно до п. 1.1.4.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 6 вересня 2012 року. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отримання грошових коштів підтверджується меморіальним ордером № 1 від 06.09.2007 року. 27 грудня 2010 року проведено реструктуризацію наявної заборгованості та підписано договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» №394/КА/2007/ЦВ-980, 07.03.2012 та 07.03.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено додаткові угоди відповідно №2 та №3 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» №394/КА/2007/ЦВ-980, згідно яких боржнику було частково змінено строки та порядок повернення кредиту та встановлено новий графік погашення заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту - 06.05.2014 року. Відповідно до п. 2.2.1, п. 2.2.2. та п. 4.3.3 кредитного договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки згідно умов договору. Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди №3 від 07.03.2012 року до договору № №394/КА/2007/ЦВ-980 від 06.09.2007 року, щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначається графіком, що є додатком до даної угоди. Згідно п. 5.1. кредитного договору, у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов кредитного договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства. [PERSON] свої зобов'язання за вищезгаданим кредитним договором належно не виконує, що призвело до виникнення у нього заборгованості перед банком, яка станом на 28.05.2014 року складає 28480 грн. 69 коп., в тому числі: - кредит - 20520,52 грн.; - відсотки - 5552,24 грн.; - пеня - 2407,93 грн. 23.06.2014 року на адресу позичальника направлена досудова вимога з проханням погасити кредитну заборгованість, але борг до цього часу не погашено. Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредитного договору, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, позичальник передає в заставу автотранспортний засіб, марки JAC модель PFC1020К фургон ізотермічний, 2007 р/в, синього кольору, шасі [NUMBER], реєстраційний №[NUMBER], зареєстрований Жмеринським МРЕВ ВДАІ УМВС України в Вінницькій області 05.09.2007 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого тим же МРЕВ. Згідно п.п. 3.1.5, 3.1.6 кредитного договору, при порушенні позичальником умов договору щодо строків виконання зобов'язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно чинного законодавства України. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на заставне майно. Встановити спосіб реалізації застави шляхом продажу, надати право позивачу зняти вказаний автомобіль з обліку відповідно до постанови КМУ від 07.09.1998 року. Витребувати у відповідача автомобіль, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію та державні номерні знаки. Стягнути з відповідача на користь ПАТ «КБ» «Надра» судові витрати в сумі 284,81 грн. Представник позивача ПАТ «Комерційний банк «Надра» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просить справу розглянути у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити з підстав, наведених в заяві . Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про слухання справи повідомлений в установленому порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 394/КА/2007/ЦВ-980 від 06.09.2007 р. [PERSON] 06.09.2007 року отримав кредит у розмірі 62090 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % річних з кінцевим терміном повернення до 06.09.2012 року. 27 грудня 2010 року проведено реструктуризацію наявної заборгованості та підписано договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» №394/КА/2007/ЦВ-980, 07.03.2012 року та 07.03.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено додаткові угоди відповідно №2 та №3 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» №394/КА/2007/ЦВ-980, згідно яких боржнику було частково змінено строки та порядок повернення кредиту та встановлено новий графік погашення заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту - 06.05.2014 року. [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 28.05.2014 року має заборгованість - 28480 грн. 69 коп., яка складається з наступного: 20520,52 грн. - заборгованість за кредитом; 5552,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2407,93 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 23.06.2014 року на адресу позичальника направлена досудова вимога з проханням погасити кредитну заборгованість, але борг до цього часу не погашено. Відповідно до п. 3.1.1. договору «Кредитування комерційного автотранспорту» №394/КА/2007/ЦВ-980, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, позичальник передає в заставу автотранспортний засіб, марки JAC модель НFC1020К фургон ізотермічний, 2007 р/в, синього кольору, шасі [NUMBER], реєстраційний №[NUMBER], зареєстрований Жмеринським МРЕВ ВДАІ УМВС України в Вінницькій області 05.09.2007 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого тим же МРЕВ. Згідно п.п. 3.1.5, 3.1.6, при порушенні позичальником умов договору щодо строків виконання зобов'язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно чинного законодавства України. Даному факту відповідають правовідносини позики, а саме - кредиту, за договором якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Правовідносини, щодо застави майна які виникли між сторонами регулюються положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та положеннями Закону України «Про заставу». Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Частини 1, 2 ст. 612 ЦК України визначають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з п. 3.1.6 договору, звернення стягнення на предмет застави та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Така умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 30 вказаного Закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Зважаючи, що вказаною статтею Закону не передбачено право обтяжувача укладати угоди від імені боржника то суд вважає, що у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Таким чином оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у порядку і спосіб визначений законом, а його право з боку відповідача порушено, то таке право підлягає судовому захисту, а позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial