Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09.02.2012 року відповідачем, з метою отримання банківських послуг, була підписана заява №б/н, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, станом на 02.10.2017 р. у відповідачки виникла заборгованість в сумі 18032,73 грн., яка до цього часу не сплачена, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій позов підтримав в повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, про причину неявки суд не повідомила. До суду було надано відзив, заперечення на відповідь на відзив. Від представника позивачки до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з розглядом справи в іншому суді. Відповідачка про час та місце розгляду справи попереджалась своєчасно та належним шляхом, про що свідчить розписка про вручення повістки про виклик до суду, представником відповідача було надано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, крім того представник позивача в судовому засіданні надав оригінали доказів та пояснення. Зайнятість представника відповідачки в іншому судовому засіданні не вважається судом поважною причиною відсутності в судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що сторонами надана вичерпна кількість доказів та пояснень, у звязку з чим, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, без участі сторін. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві від 09.02.2012 року. Розмір заборгованості відповідачки перед банком підтверджується розрахунком заборгованості, відповідно до якого сума заборгованості складає 18032,73 грн., з якої: тіло кредиту 1753,80 грн., нараховано відсотків за користування кредитом 9979,96 грн., нараховано пені 4964,08 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 834,89 грн. У відзиві на позовну заяву, відповідачка зазначає, що копії, надані позивачем до суду, не завірені належним чином, а отже не враховуються судом, як належний доказ. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року явку представника позивача було визнано обовязковою. Представник позивача в судовому засіданні 27.02.2019 року надав для ознайомлення суду оригінали доказів та пояснення. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором більш ніж на 120 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 61 Конституції України суд вважає що вимоги позивача про стягнення штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова) та 834,89 грн. (процентна складова) не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. До суду представником відповідачки було надано заяву про застосування строку позовної давності. Розглянувши вищезазначену заяву, суд приходить до висновку, що підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки згідно розрахунку заборгованості, заборгованість виникла з січня 2017 року, а до суду позивач звернувся в січні 2018 року, тому строк позовної давності не пропущено. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Як вбачається з довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», строк дії картки було продовжено, термін дії до 30.06.2017 року. У постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року (№61-3688св18, справа №591/8058/15-ц) зазначено, що позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього місяця дії картки, а не після несплати чергового платежу. Крім того, доводи, вкладені у відзиві на позов спростовуються матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні доказами, поясненнями представника позивача, зокрема щодо зміни назви АТ КБ «ПриватБанк». Укладання договору підтверджуються підписом відповідачки на анкеті-заяві, скріншотом фото відповідачки з кредитною карткою, беззаперечним доказом заборгованості є виписка по заборгованості. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 13012,80 грн., яка складається з наступного: 1753,80 грн. тіло кредиту, 9979,96 грн. відсотки за користування кредитом, 1279,04 грн. - пеня. Також, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору.

Outcome: partial