Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з первісним позовом до [PERSON] прог стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на таке: 27.12.2005 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1397/74/55827, згідно умов якого [PERSON] Банком були надані грошові кошти в сумі 33900 грн. строком до 27.12.2015 року. За умовами договору [PERSON] зобов'язана повертати кошти згідно графіку та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18% річних. Відповідачка порушила умови договору, не виконала їх і не виконує на даний час, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 15.07.2013 року має заборгованість у сумі - 97885,60 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати за подання позову до суду. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, проте у останнє судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Також, представником позивача на вимогу суду не усуненого недоліки щодо уточнення позовних вимог відповідно до ухвали від 11.11.2014 року, оскільки заявлені у позовній заяві суми заборгованості за кредитом арифметично не збігаються при їх складанні, а саме є значно вищими, аніж просить позивач. [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позову Банку з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві з уточненнями про визнання кредитного договору № 014/1397/74/55827 від 27.12.2005 року недійсним , а саме: вважає, що Банк при укладенні договору та у подальшому нечітко роз'яснив їй умови договору, розмір процентної ставки та розмір щомісячних платежів, що є порушенням ч.2.п.2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, згідно п. 1 ст. 230 ЦК України [PERSON] вважає, що вказаний договір може бути визнаний недійсним, в наслідок введення в оману сторони щодо істотних обставин правочину. Також вважає істотною обставиною договірних відносин між нею та Банком той факт, що 27.12.2005 року між нею та Банком був також укладений договір іпотеки № 014/1397/74/55827-1, а 16.04.2010 року було вчинено нотаріусом виконавчий напис на підставі нього. Так, через невиконання нею зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, останній звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу за вчиненням виконавчого напису, а саме про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], оскільки вимога іпотекодержателя залишена без задоволення. За виконавчим написом стягнуто суму заборгованості за кредитом, а також інші платежі, як то відсотки та пеня. В подальшому правовідносини між нею та банком мають бути врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження» і ніяких штрафних сум Банк не має право нараховувати. Представник Банку заперечував проти задоволення зустрічного позову. Оскільки сторони в останнє судове засідання не прибули, суд відповідно до до ч. 2 ст. 197 ЦПК України проводить його та ухвалює рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши сторони, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, в становив такі обставини та відповідні до них правовідносини: 27.12.2005 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1397/74/55827, згідно умов якого [PERSON] Банком були надані грошові кошти в сумі 33900 грн. строком до 27.12.2015 року (а.с.6-8). За умовами договору [PERSON] зобов'язана повертати кошти згідно графіку та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18% річних. Крім того, у той же день Банк уклав з [PERSON] іпотечний договір № 014/1397/74/55827-1, де предметом іпотеки виступила квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] Через невиконання [PERSON] умов кредитного договору щодо вчасного повернення грошових коштів згідно відповідного графіку Банк звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу за вчиненням виконавчого напису, а саме про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Виконавчим написом від 16.04.2010 року запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги Банку. Вказаний виконавчий напис є чинним та перебував на примусовому виконанні у відділі ДВС Первомайського МРУЮ Харківської області до його повного виконання шляхом продажу квартири на прилюдних торгах та перерахуванню отриманих від продажу коштів на рахунок банку, про що свідчать матеріали виконавчого провадження та платіжне доручення № 915 від 18.05.2013 року (а.с.139). Відповідно до розрахунку, наданого нотаріусу для вчинення виконавчого напису, заборгованість станом на 23.03.2010 року становила 27049,35 грн. в тому числі тіло кредиту, пеня та відсотки за користування кредитом (а.с.141). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог так і заперечень. Суд відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист порушеного права може здійснюватися і відповідно до ст. 18 ЦК України шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. Банк скористався правами, наданими йому законодавством, отримавши виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо решти суми боргу, яку Банк визначив у розмірі 97885,60 грн. станом на 15.07.2013 року суд має зазначити, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Таким чином, посилання [PERSON] на наявність виконавчого напису нотаріуса, що на її думку повинно виключити задоволення вимог Банку, правового значення для вирішення спору не мають, оскільки виконавчий напис вчинено 16.04.2010 року, а гроші за нього перераховані лише після прилюдних торгів 18.05.2013 року. За цей час Банк мав повне право на нарахування пені, штрафів та відсотків за користування кредитом. Проте, аналізуючи розрахунок заборгованості (а.с.9-12) суд доходить висновку про його часткову неправильність. Так, Банк його вивів без урахування тіла кредиту, оскільки воно погашене, вказавши про наявність заборгованості по відсотках - 8554,57 грн., пені - 89331,03 грн., штрафам - 21920 грн. Перевіряючи його математично, суд вказав Банкові про помилковість сумарного розміру боргу, оскільки Банк вказав загальну суму - 97885,60 грн., а мало б бути 119805,60 грн. відповідно до розрахунку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом була надана можливість Банку уточнити позовні вимоги, проте він таким правом не скористався, а оскільки це було б фактично збільшення позовних вимог, суд не може прийняти до уваги суму боргу в розмірі 21920 грн., що являє собою суму нарахованих штрафів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ст. 1054 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася зі сплатою відсотків. Статтею 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За положеннями вказаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Тому, враховуючи, що тіло кредиту погашене шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає, що сума нарахованої пені має бути зменшена до нуля. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню та сума заборгованості за договором № 014/1397/74/55827 від 27.12.2005 року в розмірі 8554,57 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] до Банку суд має викласти таке: [PERSON] посилається на те, що договір кредиту укладений під впливом помилки чи обману. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Ст. 230 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Зокрема, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. На думку суду, [PERSON] не навела жодного доказу на підтвердження наявності помилковості у своїх діях чи обману у діях Банку під час укладення договору кредиту і іпотеки чи під час виконання вказаних договорів. Умови договорів чіткі, зрозумілі, частково [PERSON] боргові зобов'язання виконані, розрахунок боргу судові надано. [PERSON] ознайомлена з умови договорів як кредитного, так і іпотечного під час їх підписання не висувала ніяких претензій до Банку. Крім того, наявність невиконання боргових зобов'язань з боку [PERSON] підтверджується виконавчим написом нотаріуса, який є чинним, неоскарженим [PERSON], та виконаним. Результати прилюдних торгів дійсні і дії державного виконавця щодо виконання виконавчого напису не оскаржені. Також, суд має додати, що для нього є незрозумілим позиція [PERSON] щодо визнання кредитного договору недійсним без визначення позиції щодо договору іпотеки. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Банку підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial