Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» 26.02.2016 р. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги у сумі 4001 грн.62 коп. за період з 1.10.2011 р. по 01.05.2015 р., індексу інфляції у сумі 1838 грн. 67 коп., трьох відсотків річних у сумі 149,71 грн., та судового збору, а також 04.03.2016 р. звернулось до суду з позовом до [PERSON], поточивши його у судовому засіданні, про стягнення заборгованості за комунальні послуги у сумі 2223 грн. 84 коп. за період з 01.01.2007р. по 1.03.2011 р., а також стягнення судового збору. Позивач посилається на те, що боржник є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Світлодарськ, 54/17 та споживачем комунальних послуг. ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС є постачальником комунальних послуг у вигляді централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення для всіх споживачів м. Світлодарськ. Відповідач не сплачує комунальні послуги, в зв»язку з чим виникла заборгованість. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексі інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсягу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона є власником квартири з 2009 року, договір про надання комунальних послуг ніхто з нею та її батьками за їх життя не укладав. Вона не сплачувала жодного разу комунальні послуги за квартиру. Вважає, що пропущений строк позовної давності, просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює бухгалтером на підприємстві. В книзі розходів та приходів ведеться облік перерахування сум через банківські установи. В 2014 р. державною виконавчою службою була стягнута заборгованість по комунальним послугам в розмірі 100 грн., 122.69 грн., про що є записи у книзі. Також провадилась сплата квитанціями, зокрема у розмірі 200 грн. від 23.10.2013 р., оскільки не було вказано за який період її сплачують, то вона цю сплату віднесла як борг за 2009 р. Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Світлодарськ, 54/17 згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25.03.2005 р. та свідоцтва про право на спадщину від 25.12.2008р , (т.1, а.с. 45), є абонентом ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС та отримує від виконавця комунальні послуги з теплопостачання, які своєчасно не оплачує. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону України обов»язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов»язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У зв»язку з наведеним, доводи [PERSON] на відсутність договору з ПАТ «Центроенерго» не є підставою для несплати наданих і отриманих нею комунальних послуг. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду України , викладений у постанові № 6-59 цс 13 від 30 жовтня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч.2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність преривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимогу, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом П ЦПК України, прериває позовну давність. Позивач просив стягнути заборгованість з комунальних послуг за період з 1.07.2007 р. по 01.03.2011 р. та з 1.10.2011 р. по 01.05.2015 р., пред»явивши позов у березні 2016 року та лютому 2016 року відповідно. Представником позивача надані повідомлення про сплату [PERSON] комунальних послуг 26.05.2011 р., 29.03.2011 р. 23.10.2013 р. (а.с.32-35), що відповідно до ст.264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, оскільки сплата відповідачем комунальних послуг свідчить про визнання нею свого боргу. Крім того, згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 1.01.2007 р. по 1.06.2007 р. частково сплачувались комунальні послуги за рахунок субсидії. Заява ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС про видачу судового наказу пред»явлена до суду 11.06.2011 року також в межах строку давності. А тому видача судового наказу від 20 червня 2011 року також перериває перебіг позовної давності. 31 жовтня 2014 р. ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області судовий наказ скасовано. За таких обставин, поточнений позов щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги у розмірі 2223 грн. 84 коп. за період з 1.01.2007 р. по 1.03.2011 р. ,що підтверджується особовим рахунком (т.2, а.с.69-74), а також позов про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 1.10.2011 р. до 01.05.2015 р. у сумі 4001 грн.62 коп., що підтверджується особовим рахунком (т.1, а.с.6-8) підлягають задоволенню у повному обсягу. Розглядаючи питання щодо стягнення з [PERSON] індексу інфляції у сумі 1838 грн. 67 коп., трьох відсотків річних у сумі 149,71 грн., суд вважає, що він підлягає також задоволенню у повному обсягу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем відповідно до цієї норми закону були нараховані наступні суми: інфляційні нарахування в розмірі 1838,67 грн., три проценти річних\~в розмірі 149,71 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та її представника відносно того , що вона не сплачувала надані до суду квитанції за комунальні послуги 26.05.2011 р., 29.03.2011 р. та 23.10.2013 р., оскільки вони нічим не обґрунтовані. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України,\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved