Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON], вказавши, що 11.08.2005 року відповідач отримав кредит в розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості. Станом на 30.06.2015 року відповідач має заборгованість у 5626,98 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1494,48 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3388,36 гривень, штрафу в сумі 744,14 гривень. По суті заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідача 5626,98 гривень заборгованості за кредитним договором від 11.08.2005 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Ухвалою суду від 31.03.2016 року за клопотанням відповідача явку представника позивача в судове засідання для надання особистих пояснень було визнано обов'язковою, однак, отримавши копію ухвали суду 05.04.2016 року, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення кореспонденції (а.с. 58), позивач представника в судове засідання не направив ані 26.04.2016 року, ані 16.05.2016 року. Відповідач в судовому засіданні 31.03.2016 року проти позову заперечував повністю, вказуючи на те, що дійсно отримував кредитну картку, але заборгованість по ній була погашена повністю, останній платіж ним особисто здійснений у лютому 2009 року, картка була здана до банку, але фактично підтвердити цей факт він не може, оскільки на його запити щодо надання виписки по рахунку відповіді не отримав, при намаганні отримати такі відомості за допомогою системи Приват 24 отримує повідомлення про те, що доступ заблоковано. Також [PERSON] посилався на те, що він не може підтвердити, що договір укладався ним саме на умовах, визначених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, копія яких була надана позивачем до позовної заяви. Також відповідач вказував, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо усіх вимог, що також є підставою для відмови у позові. 16.05.2016 року в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечуючи проти позову. При вивченні письмових доказів судом встановлено таке. 11.08.2005 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжної карткою та тарифів банку. З Умов та правил надання банківських послуг, дата фактичного затвердження яких ЗАТ «КБ «ПриватБанк» невідома, вбачається, що договір про надання банківських послуг складається з заяви, пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Натомість позивачем до позовної заяви додано лише копію заяви та Умов та Правил надання банківських послуг. Пам'ятка клієнта та Тарифи не надані, тобто договір наданий позивачем не в повному обсягу, що позбавило суд можливості повністю та безумовно встановити умови, на яких він був укладений між сторонами. Строк дії вказаного договору позивачем в позовній заяві не визначений, а з наданих суду документів встановити строк дії договору не виявилось можливим за відсутності відомостей про строк дії картки. Ухвалою суду від 31.03.2016 року за клопотанням відповідача від ПАТ «КБ «ПриватБанк» були витребувані письмові докази, які, однак, ані у визначений судом строк до 15.04.2016 року, ані до кінця судового розгляду справи суду надані не були. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 6-9) вбачається, що заборгованість за договором виникла у жовтні 2005 року (06.10.2005 року у 526 гривень), натомість як перша сума погашення заборгованості за договором надійшла у вересні 2005 року. Також з вказаного розрахунку вбачається, що погашення заборгованості за договором відбувалось різними платежами у період з вересня 2005 року по 26.02.2013 року. Відповідач у свою чергу вказував на те, що останній платіж здійсненим ним 21.02.2009 року на суму 400 гривень, інших виплат він не робив. Натомість також вказував, що сума у 2400 гривень у березні 2012 року, у 2066,20 гривень 05.04.2012 року та інші суми до початку серпня 2012 року могли надійти внаслідок примусового списання банком коштів з його зарплатної картки, з приводу чого він звертався зі скаргами до банку, однак, відповіді не отримав. Однак, у серпні 2012 року заробітна картка була закрита, тому яким чином та у який спосіб могли відбутися інші зарахування на кредитну картку йому не відомо. Для з'ясування цих обставин він звертався до банку як за телефоном, так і письмово, однак, витребувані відомості йому надані не були, а доступ до системи Приват24, куди йому пропонував звернутися ПАТ «КБ «ПриватБанк» у смс-повідомленні, заблоковано. При вирішенні справи суд виходить з наступного Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України). Як вказує ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вказує ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки кредитний договір повинен укладатися між сторонами у письмовій формі, то договір між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] також повинен був бути укладений в письмовій формі. При цьому строк договору та ціна договору є істотними умовами такого договору. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг договір про надання банківських послуг складається з заяви, пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів. Натомість суду позивачем не надано пам'ятку клієнта та тарифи, які є складовими частинами укладеного між сторонами договору. Відповідно до правової позиції Верхового Суду України, сформульованої у постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15, яка у відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, не можна вважати документ, який має бути складовою частиною укладеного між сторонами договору відповідно до ст. 207 ЦК України, складовою частиною фактично укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такий документ не містить підпису позичальника, а також якщо не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме цей документ розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. При цьому відповідач не підтвердив, що договір між ним та банком укладався саме на умовах, визначених у доданих до позовної заяви Умовах та правилах надання банківських послуг, а позивачем у свою чергу підтвердження того, що на час укладення договору між сторонами Умови та правила діяли саме у такій редакції, не надано, як не надано і доказів на підтвердження того, що відповідач при укладенні договору ознайомився саме з цими Умовами та Правилами. За таких обставин, виходячи з презумпції обов'язковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд вважає, що за умови ненадання позивачем усіх документів, які виключно у своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг, укладений з [PERSON], а також сумнівності розрахунку заборгованості, ненадання усіх доказів, які були витребувані судом, законних підстав для задоволення заявлених вимог немає, тож у позові належить відмовити саме з підстав його недоведеності. Суд не вирішує питання про застосування строку позовної давності, на застосуванні якої також наполягав відповідач, хоча, враховуючи положення статей 256, 257, 261, 267 ЦК України, правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові № 6-31цс15 від 03.06.2015 року, також вважає, що за умови з'ясування терміну дії договору, порядку та строку здійснення окремих платежів це також може бути підставою для відмови у заявлених вимогах. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed