Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 16534.12 грн.. Під час розгляду справи з'ясувалось що відповідач помер (а.с.32). Позивачем було замінено відповідача на відповідачів [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє їх законний представник - мати [PERSON], третя особа - орган опіки і піклування м.Івано-Франківська, про стягнення заборгованості. На запит суду отримано інформацію від державної нотаріальної контори (а.с.41-51) щодо кола осіб, які подали заяви про прийняття спадщини та ухвалою суду від 22.05.2014 року замінено в справі відповідача на [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє їх законний представник - мати [PERSON]. Ухвалою суду від 22.05.2014 року до участі в справі залучено орган опіки та піклування в м.Івано-Франківську для захисту інтересів неповнолітніх дітей. Позивач просив позов задовольнити з підстав зазначених в позов. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, в тому числі через ЗМІ, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування просив суд врахувати інтереси неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та відмовити в задоволенні позову, при тому що зазначили також що встановити обставини спору із законним представником не вдалося. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.09.2007 року [PERSON] отримав кредит з отриманням кредитної картки «Універсальна» в сумі 4000 грн., з виплатою 36% річних (а.с.7-11). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Станом на 31.10.2013 року заборгованість по зобов'язаннях позичальника [PERSON] склала 16534.12 грн., з яких: 3996.4 грн. заборгованість по кредиту, 8680.07 грн. заборгованість по %, комісія 2832 грн., штраф 250грн. та 775.43грн. (а.с.3-6). Як вже зазначалось вище позичальник помер [INFO]. Як слідує з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.32) при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З врахуванням цього, судом проведено перерахунок заборгованості нарахованої на час смерті позичальника, оскільки кредитор на вимогу суду новий розрахунок не подав, а після смерті позичальника нараховував заборгованість. Окрім того, комісія в заяві яка з умовами та правилами надання банківських послуг є договором, становить 0 %, а тому позивачем не правомірно нараховано заборгованість по комісії. А тому з відповідачів слід стягнути солідарно суму боргу в розмірі 8948.65 грн., з яких 3996.4 грн. кредит, 4288.03 грн. заборгованість по %, та 250 грн., 414.22 грн. штрафу, у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно поданої інформації нотаріальної контори від 26.12.2014 року на вказану дату Свідоцтво про право на спадшину за законом після смерті [PERSON], не видавалося. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.. 526, 530, 610, 611, 1054, 1282 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial