Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач 03.09.2020 року звернулася до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона перебувала з ДП «Селидіввугілля» у трудових відносинах. 12.09.2019 року позивача звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України. Відповідач розрахунок із позивачем не провів, у наслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 19531 грн. 65 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 47512 грн. 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.. 00 коп. У задоволенні решти вимог було відмовлено. Не зважаючи на вказане рішення суду відповідач заборгованість не сплатив, рішення суду не виконав. Просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.03.2020 року по 31.08.2020 року в розмірі 43741,28 грн, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 04.09.2020 року відповідно до ст. 274 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля», про що свідчить записи №10-12 у трудовій книжці [NUMBER] . [PERSON] звільнено 12.09.2019 року на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, про що свідчить запис №13 трудової книжки [NUMBER] . Позивач звертаючись до суду із даним позовом зазначала, що відповідач розрахунок із позивачем не провів, у наслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі, яку стягнуто за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року. Отже, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року позов [PERSON] до\~ДП\~«Селидіввугілля» про\~стягнення заборгованості\~вихідної допомоги,\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~та відшкодування\~моральної шкоди задоволено частково, стягнути з ДП\~«Селидіввугілля» на користь [PERSON] , заборгованість по заробітній платі у розмірі 19531 грн. 65 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 47512 грн. 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку стягнуто за період з 12.09.2019 року по 20.05.2020 року (по день ухвалення рішення) включно, у розмірі визначеному в межах позовних вимог, що складає 47512,08 грн. Згідно з довідкою, виданою ДП «Селидіввугілля» від 18.09.2020 року №1/666, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року, яким стягнуто, зокрема заборгованість по заробітній платі, не виконано. Представник відповідача належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи заборгованість погашена, не надав. Статтею 43 Конституція України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заборгованість по вихідній допомозі, яку стягнуто рішенням суду не сплачено. Отже, є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, відповідачем не надано. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.\~\~\~\~ Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.\~ Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку стягнуто за період з 12.09.2019 року по 20.05.2020 року у розмірі 47512,08 грн., повний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі не здійснено, а тому суд вважає за необхідне здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з 21.05.2020 року по день складання даної позовної заяви, тобто по 31.08.2020 року. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року встановлено, з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення описки від 09.06.2020 року, що розмір середньоденного заробітку позивача складає 367,62 грн. Дані обставини відповідно до ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Враховуючи лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» від 29.07.2019 №1133/0/206/19 кількість святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача з 21.05.2020 року по 31.08.2020 року включно складає 69 днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 25365,78 грн. з розрахунку 367 грн. 62 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 69 (кількість робочих днів з часу ухвалення рішення суду від 20.05.2020 року по день складання позову 31.08.2020 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку , та з відповідача підлягають стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.05.2020 року по 31.08.2020 року і розмірі 25365,78 грн.. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею \~ 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також, згідно із ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року вже вирішено питання щодо стягнення моральної шкоди за неправомірними діями відповідача, які полягали у несвоєчасному розрахунку при звільненні що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, додаткових зусиль для організації свого життя, та на користь позивача стягнуто моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. Суд погоджується з позицією представника відповідача щодо відсутності правових підстав для визначення моральної шкоди позивачу, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачу відстрочено сплату судового збору за позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, та позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в сумі 487,58 грн. (57,99%) за вимогу щодо стягнення заробітної плати. Виходячи з вимог ст.ст. 133,137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. у зв`язку з недоведеністю.

Outcome: partial