Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02.02.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір HMXRRX11349013, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у сумі 3033,60 грн. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язався сплачувати банку заборгованість кожного місяця у період з «5» по «10» число у сумі 253,77 грн. Проте [PERSON] порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 09.12.2014 в розмірі 27681,60 грн. та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду лише 09.02.2015, тобто з пропуском, встановленого строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 02.02.2007 [PERSON] було підписано заяву, яка разом із пам'яткою клієнта та Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови) складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у сумі 3033,60 грн. на строк 24 місяці, а саме з 02.02.2007 по 02.02.2009, зі сплатою 12% річних. Відповідач зобов'язався сплачувати банку заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також іншими витратами згідно Умов кожного місяця у період з «5» по «10» число кожного місяця у сумі 253,77 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість позичальника по кредитному договору станом на 09.12.2014 р. становить 78151,75 грн. Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам за кредитним договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.12.2009 по 09.12.2014 у розмірі 27681,60 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору від 02.02.2007 отримав кредит у сумі 3033,6 грн. на строк 24 місяці зі сплатою 12% річних, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Враховуючи те, що п. 3.2.1 Умов, які є частиною кредитного договору, встановлено обов'язок позичальника погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так, відповідно до п. 5.5 Умов термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за кредитним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вже зазначалося вище, кредитний договір між сторонами укладався на строк з 02.02.2007 по 02.02.2009. З даним позовом позивач звернувся до суду 04.02.2015 (згідно відмітки відділення поштового зв'язку на конверті), що свідчить про пропуск позивачем, встановленого кредитним договором п'ятирічного строку позовної давності. В позовній заяві позивач питання про поновлення, встановленого сторонами строку позовної давності не ставив, так само, як і не вказував на наявність поважних причин його пропуску. Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, зважаючи на те, що відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності до винесення рішення у справі, а позивач у свою чергу не ставив питання про поновлення строків позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову як таких, по яких був пропущений строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed