Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»(Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АЕ №003770 від 24.05.2016 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: транспортного засобу Skoda Fabia, днз [NUMBER] . 09.12.2017 року в місті Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу, під управлінням водія [PERSON] , та автомобіля Audi, днз. [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . У результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль Skoda Fabia, днз [NUMBER] . Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2018, особами, винними в скоєнні адміністративних правопорушень за ст.124 КУпАП, що призвели до настання ДТП, є водії [PERSON] та [PERSON] . Згідно з вказаною постановою, вина страхувальника у вчиненні вказаної ДТП становить 90%, а відповідача - 10%. Згідно рахунку-фактури №АХ0-001490 від 14.02.2017 року, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу Skoda Fabia, днз [NUMBER] , становить 55666,66 грн. Відповідно до звіту №0043/17/1 від 27.03.2017 року, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу Skoda Fabia, днз [NUMBER] , становить 55804,71 грн. Згідно умов Договору страхування ПАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 54884 грн. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вважає, що в них виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 5488,40 грн.(54884 грн. х 10%/100% = 5488,40 грн.) В той же час, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9040706. 07.08.2019 року ПАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Однак, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку позивача, оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у ПАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 року провадження по справі відкрито в загальному порядку. Представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що вигодонабувача за договором страхування призначено не було, а отже і суб`єкта, що має виключні повноваження з подання заяви про страхове відшкодування. Право подати таку заяву мала як страхова компанія, так і [PERSON] в межах, призначених законом. Заявив, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. [PERSON] відмітив, що після здійснення виплати [PERSON] ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі 54884,00 грн. мало право звернутися до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування в процентному співвідношенні ступеня вини 10%, яке поставлене Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року. Тому, позивачу для реалізації свого права на стягнення суми страхового відшкодування необхідно було вчасно звернутися до страховика особи, яка завдала шкоду, - [PERSON] , який виконав всі вимоги, покладені на нього договором про страхування цивільно-правової відповідальності. Представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надав пояснення щодо позову, де зазначив, що ПАТ «СК ПЗУ Україна» протягом року з моменту скоєння ДТП не було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 09 лютого 2017 р., об 08 год. 10 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Культури з проспектом Науки у м. Харкові, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив п. 12.3 ПДР України. В свою чергу, водій [PERSON] , рухався на заборонений сигнал світлофору, не надавши можливості транспортному засобу «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] , що завершував рух через перехрестя, безперешкодно завершити проїзд перехрестя. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 р., яка набрала законної сили постановою судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11 січня 2019 р., винними у вчиненні даній дорожньо-транспортній пригоді та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] та [PERSON] . Як зазначив суд, якщо визначати в процентному відношенні ступінь вини двох водіїв в даній ДТП, то вина водія автомобіля «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] [PERSON] становить 90%, а порушення ним Правил ДРУ є більш суттєвим, тому що саме його дії призвели до ДТП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , [PERSON] закриті у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина водіїв [PERSON] , [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає. [PERSON] , який є власником автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахував свою відповідальність в ПАТ НАСК «Оранта», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000 грн. Повідомлення про страховий випадок надіслано ПАТ НАСК «Оранта» [PERSON] 09.02.2017 р. Цивільно-правова відповідальність винного на 90% у ДТП водія автомобіля [PERSON] застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 003770 від 24.05.2016 р. за полісом А1/9987069. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну-100 000 грн. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» просив стягнути з [PERSON] завдану йому майнову шкоду в розмірі 5488,40 грн. Як вбачається з інформації ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовило у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожно-транспортної пригоди. Отже, у зв`язку з пропущенням строків на подання заяви про страхове відшкодування, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовила ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» у виплаті страхового відшкодування по даному випадку. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відшкодування шкоди має бути здійснено в силу укладеного договору та положень статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс18. Згідно договору, а також відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у третьої особи ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Доводи ПАТ «НАСК «ОРАНТА» щодо пропущення строків на подання заяви ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» на страхове відшкодування є помилковими. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] завданої майнової шкоди у розмірі 5488,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed