Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач 08.06.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Їй на праві приватної власності на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. 20.12.2003 року належить квартира за адресою : [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований її рідний брат - [PERSON], який є зареєстрованим але, з 2000 року в квартирі не проживає, не користується нею , особистих речей відповідача в квартирі немає, участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує, постійно проживає на території Російської Федерації та є , на сьогодні, громадянином Російської Федерації. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не має можливості, в зв'язку з відсутністю в нього паспорту громадянина України. Реєстрація відповідача в належній їй квартирі позбавляє її права на розпорядження її власністю, крім того, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою про відкриття провадження від 06.08.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 06.08.2018 року, як не вручений у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 24). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Як встановлено судом, [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5, 6). На сьогодні, у вищезазначеній квартирі є зареєстрований відповідач, брат позивачки, - [PERSON] (а.с. 7,12,13,14). За відомостями виконавчого комітету Нікопольської міської ради, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жили приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. [PERSON] з 2000 року в квартирі за адресою : [ADDRESS] не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні платежі. Особистих речей відповідача в квартирі немає. Факт не проживання відповідача з 2000 року зафіксовано в акті про не проживання, посвідченого керівником ОСББ «Наш дім-2» Т.М. Герцен, за підтвердженням сусідів, від 07.11.2017 року (а.с. 8). Отже, відповідач не проживає і не користується спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов'язання по оплаті комунальних послуг, не цікавиться ним і не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач понад рік відсутній за місцем своєї реєстрації. При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою : [ADDRESS].. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved