Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач 05.11.2020 року звернулась до суду з вказаним вище позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за вересень 2020 року (7 робочих днів) в сумі 1899,94 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8956,86 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період 2019-2020 року в сумі 9585,60 грн., та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. 13.11.2020 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача, адвоката Кучер Ю.В., в якій позовні вимоги було зменшено, а саме сторона відмовилась від позовної вимоги стягнення моральної шкоди повністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» від 13.12.2018 року №1 її було прийнято на роботу, на посаду кухара з 14.01.2019 року та зроблено відповідний запис в трудовій книжці [NUMBER] . Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» від 04.09.2020 року за № 184 її було звільнено з роботи 09.09.2020 року по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Позивач зазначила, що при звільненні з нею не було проведено розрахунок, а саме не виплачена в повному обсязі нараховану на день звільнення заробітну плату та не відшкодовано кошти за невикористану відпустку, тому цю заборгованість вона просить стягнути з відповідача у примусовому порядку. Також на підставі ст.ст.116,117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача у примусовому порядку середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 09.09.2020 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої заробітної плати 8956,86 грн. на місяць, середньоденної заробітної плати 271,42 грн. Враховуючи викладене, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 20.11.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзив на позов не надходив. 21.12.2020 року ухвалою суду було витребувано докази з відповідача по проведеним розрахункам. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» від 13.12.2018 року №1 [PERSON] , було прийнято на роботу, на посаду кухара з 14.01.2019 року та зроблено відповідний запис в трудовій книжці [NUMBER] . (а.с.16) Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» від 04.09.2020 року за № 184 її було звільнено з роботи 09.09.2020 року по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.(а.с.16) Позивач вказує, що відповідачем не виплачено їй суми компенсацій за невикористану відпустку за 2019 - 2020 роки, надано відповідні розрахунки, проте дана сума заборгованості 23.09.2020 року була сплачена Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» [PERSON] , на її картковий рахунок, що підтверджується відповідною копію меморіального ордера від 23.09.2020 року №19297046 (а.с. 57). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» на користь [PERSON] , компенсації за невикористану щорічну відпустку за період 2019-2020 року немає, тому позовні вимоги [PERSON] , в цій частині задоволенню не підлягають. На час подання позову перед позивачем [PERSON] , не існувало заборгованості по заробітній платі за період вересня 2020 року (7 робочих днів) так як сума заборгованості по заробітній платі була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» на картковий рахунок позивача, що підтверджується відповідною копію меморіального ордеру від 27.10.2020 року №21463743, призначення платежу: заробітна плата за вересень 2020 року в сумі 1232,02 грн. (а.с. 58). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» на користь [PERSON] , заборгованості по заробітній платі немає, тому позовні вимоги [PERSON] , в частині стягнення з відповідача на її користь заробітної плати задоволенню не підлягають. В той же час з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» на користь [PERSON] , слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14006,08 грн., з огляду на наступне. Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбаченаст.117 КЗпП України відповідальність. При розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. У пункті 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100), передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача було звільнено 09.09.2020 року, остаточний розрахунок з позивачем проведений 27.10.2020 року (а.с. 16,58,80). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАНС ГРУП» від 19.01.2021 року за № 19/01-3 (а. с. 51), що в липні і серпні місяці 2020 року (два повних місяці роботи перед звільненням) [PERSON] , нарахована заробітна плата розмірі 18820,80 грн. (5700,00 грн. + 13120,80 грн.) В липні і серпні місяці 2020 року було 43 робочі дні, тому, виходячи з положень пункту 8 Порядку № 100, середньоденна заробітна плата позивача складає 437,69 грн. (липень-5700,00 + серпень -13120,80 = (5700,00+13120,850)/(23+20)=18820,80/43=437,69). Згідно із розпорядженням Мінсоцполітики, у 2020 році в Україні було визначено 14 жовтня - День захисника України. Кількість робочих днів затримки нарахованої заробітної плати за період з 09.09.2020 року по 27.10.2020 року включно становить 32 робочих дні (обчислення починається з 10.09.2020 року, виключає 14.10.2020 року та закінчується 26.10.2020 року), тому середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні становить 14006,08 грн. (437,69 грн. х 32 днів затримки розрахунку). Позивачем заявлена сума в 8956,86 грн., є неправильною через помилково проведені розрахунки середньоденної заробітної плати та кількості днів (неврахування вихідного дня через державне свято). А тому, суд не бере до уваги наданий представником позивача розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий обчислений не вірно. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Враховуючи добровільну виплату відповідачем заборгованості по заробітній платі у повному обсязі, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача в користь позивача слід стягнути 14006,08 грн. середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Такий розмір стягнення не буде погіршувати матеріального становища сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial