Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач 06.11.2014 року звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.08.2005 року з відповідачем мають фактичні шлюбні відносини. 16.02.2007 року у них народився син [PERSON]. Син знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред»явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, оскільки в нього є ще одна дитина на утримання якої з нього вже стягуються аліменти в розмірі ? частини. Просив врахувати при винесенні рішення те, що він має борг по аліментам на дитину від першого шлюбу та винести рішення відповідно до вимог законодавства. Додав, що стан його здоров»я задовільний. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO]. (а.с.5). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. З довідки, що на а.с.11 матеріалів справи виданої СМКП «ЖЕК-2» від 16.12.2014 р., вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно проживає за адресою [INFO], і її неповнолітній син [PERSON], [INFO], знаходиться на її утриманні. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серія 1-КИ №126183 від 12 червня 2007 року з якого вбачається, що батьком дитини зазначено відповідача [PERSON]. Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В матеріалах справи є копія постанови державного виконавця ВК№41103245, якою надсилається виконавчий лист №2-10105 від 21.10.2005 року, виданий Нікопольским міським судом про стягнення з боржника [PERSON] аліментів у розмірі ? части з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття на користь матері [PERSON]. В матеріалах справи є довідка про доходи відповідача від 15.04.2015 року, з якої вбачається, що загальна сума доходу за період з 01.10.2014 року по 31 березня 2015 року склала 9660,20 грн. В березні 2015 року з заробітної плати відповідача утримано аліменти у розмірі 735,70 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], його матеріальний стан. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, а також ті обставини, що відповідач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, на утримання якої з нього стягнуті аліменти у розмірі ? частини, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини його доходу, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 06.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial