Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

ПАТ УкрСиббанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в подальшому доповнило позовні вимоги (а.с.2-5, 127-129), остаточно просить звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, загальною площею 212,7 кв.м, житловою площею 73,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Нахімова, буд.87, що за договором іпотеки №31808Z3 від 13.05.2008 року; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Нахімова, буд.87, шляхом проведення прилюдних торгів предмету іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна від 03.12.2015 року, здійсненої субєктом оціночної діяльності проведеною ТОВ з ІК «Верітекс» у розмірі 1 478 781 грн; з вартості реалізації предмету іпотеки задовольнити вимоги ПАТ УкрСиббанк за договором про надання споживчого кредиту №11345309000 від 13 травня 2008 року в розмірі 75 052,93 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 218 245,16 грн; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору та суму витрат за проведення оцінки предмету іпотеки у розмірі 1 500 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11345309000 у розмірі 129 660 доларів США на строк до 11.05.2029 року, зі сплатою 12,35 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним Договором, між [PERSON] та банком 13.05.2008 року укладено договір іпотеки №31808Z3, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок з надвірними спорудами на вул. Нахімова, буд.87 у м.Чернігові. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором та графіком погашення кредиту. Проте, умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів порушені. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.07.2010 року стягнуто з [PERSON] 75 558,24 доларів США та пеню в розмірі 3 002,07 грн. 20.07.2015 року відповідачу надіслано вимогу у відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» та запропоновано протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору. Але, станом на 24.09.2015 року відповідач має заборгованість по тілу кредиту та відсоткам у розмірі 75 052,93 доларів США та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 218 245,16 грн. Оскільки в порушення умов кредитного договору погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснює, тому банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав зазначених у письмових запереченнях (а.с.210), а також просили застосувати строк позовної давності, передбачений п.1,2 ч.1 ст.355 ЦПК України та врахувати правову позицію ВС України, що викладена в постанові №6-31цс16 від 17.02.2016 року (а.с.81, 115). Третя особа [PERSON], яка залучена до участі у справі згідно ухвали суду від 19.04.2016року, в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суду не відомо. Суд визнав можливим справу розглянути у відсутності третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного: Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Умовами ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. 13.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11345309000, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 129 660,00 доларів США, з процентною ставкою 12,35% річних. У відповідності до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісії за кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с.6-12). Відповідно до п. 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 11 травня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. В забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором 13.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №31808Z3 (а.с.19-24), відповідно до умов якого в іпотеку банка було передано житловий будинок по вул. Нахімова, буд.87 в м. Чернігові, загальною площею 212,7 кв.м, житловою площею 73 кв.м (а.с.19-24), власником якого є відповідач на підставі договору купівлі-продажу за реєстраційним №1866 від 13.05.2008 року (а.с.207). Предмет іпотеки є спільною сумісною власністю, про що подано відповідну нотаріальну заяву дружини іпотекодавця. Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], накладено заборону на відчуження зазначеного в ньому нерухомого майна (а.с.24). Згідно з п.4.1 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Пункт 4.2 договору визначає, що звернення стягнення здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. У звязку з порушенням умов кредитного договору, ПАТ «Укрсиббанк» на імя позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] 02.06.2009 року (а.с.118-119) направлялась вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, а саме сплатити протягом тридцять одного дня з моменту отримання цієї вимоги заборгованість; у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги ПАТ «Укрсиббанк» вважає термін повернення кредиту таким, що настав. В подальшому, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.07.2010 року, яке набуло чинності, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 607 883,56 грн заборгованості за вищевказаним кредитним договором (а.с.34-35). Ухвалами Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.11.2011 року та від 29.05.2013 року (а.с.244-245), розстрочено виконання заочного рішення суду від 20.07.2010 року строком на 24 місяці, з щомісячною сплатою рівними частинами. На підставі вказаного рішення суду були відкритті виконавчі провадження та проводились виконавчі дії (а.с.224-243). Відповідно до повідомлення Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 25.04.2016 року (а.с.221) згідно наданих копій квитанцій боржником [PERSON] було сплачено на користь ПАТ «Укрсиббанк» борг за кредитним договором з 13.08.2010 року по 13.05.2013 року у сумі 285 802,75 грн, з 10.06.2013 року по 14.04.2014 року у сумі 53 209,02 грн. Судом було запропоновано відповідачу надати для огляду оригінали квитанцій про сплату боргу після рішення суду. Проте, відповідачем не було надано суду доказів про сплату коштів на виконання рішення суду, зокрема оригіналів вказаних квитанцій, із призначенням платежу «сплата боргу по рішенню суду». 20.07.2015 року відповідачу було направлено вимогу про усунення порушення (відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку») (а.с.32-33) з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 днів. Відповідача було попереджено, що у разі невиконання вказаної вимоги, позивач розпочне заходи по зверненню стягнення на предмет іпотеки. У матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження факту відправлення вказаної вимоги, зокрема квитанції або рекомендованого повідомлення про отримання відповідачем цієї вимоги, а також відсутні відомості щодо виконання відповідачем цієї вимоги на час розгляду справи в суді. Відповідно до довідки-розрахунку станом на 24.09.2015 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11345309000 від 13.05.2008 року - 75 052,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.09.2015 становить 1 619 276,65 грн, з них заборгованість по сплаті кредиту - 50 164,05 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 24 888,88 доларів США, а також заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 218 245,16 грн (а.с.25-31). Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру заборгованості по кредитному договору. Відповідачем та його представником було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Так, згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Фактичними діями, що свідчать про визнання зобовязаною особою боргу є, зокрема, часткове погашення боргу, сплата процентів за основним боргом тощо. Відповідно до вищевказаного розрахунку (а.с.25-31) позичальник [PERSON] останній платіж за кредитним договором вніс 15.04.2014 року. Відтак, доводи представника відповідача про необхідність застосування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-31цс16 від 17.02.2016 року щодо застосування строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає необґрунтованими, оскільки у звязку з частковим погашенням відповідачем боргу 15.04.2014 року, перебіг позовної давності з цього часу почався заново, а банк з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся до суду 01.10.2015 року (а.с.53), тобто в межах строку позовної давності. Також суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що рішенням суду від 20.07.2010 року стягнуто заборгованість за кредитним договором у гривнях, а тому банком неправомірно нарахований борг у доларах США, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження згоди сторін щодо зміни валюти кредитування з доларів США на гривні. Не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача щодо подвійного стягнення заборгованості на користь кредитора за одне і те ж грошове зобовязання, оскільки забезпечувальне зобовязання має похідний характер, а не альтернативний основному, тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно чи наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не має наслідком подвійне стягнення за основним зобовязанням. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. В п. 4.4 Іпотечного договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства. За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Про необхідність зазначення в рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації зазначено і в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-63цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15 від 07 жовтня 2015 у справі №6-1935цс 15. Початкова ціна встановлюється виходячи із зростання курсу долара до гривні і динаміки цін на нерухомість. Між сторонами виник спір, який розглядається в судовому порядку і тому питання щодо визначення початкової ціни входить до предмета доказування у спорі. Водночас з матеріалів справи не вбачається, що під час судового спору сторони досягли порозуміння принаймні в частині початкової ціни реалізації предмета іпотеки. Оскільки з вимогами до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся ПАТ «Укрсиббанк»», то тягар доведення заявлених вимог покладається на позивача. Так, відповідно до звіту ТОВ З ІК «ВЕРІТЕКС» (а.с.130-168), який наданий представником позивача, станом на 03.12.2015 року ринкова вартість житлового будинку по вул. Нахімова, буд.87 в м. Чернігові, загальною площею 212,7 кв.м, без урахування вартості земельної ділянки складає 1 478 781 грн. 00 коп. На спростування вказаного звіту, відповідачем був наданий звіт субєкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] (а.с.181-206), відповідно до якого станом на 11.04.2016 року ринкова вартість житлового будинку по вул. Нахімова, буд.87 в м. Чернігові, загальною площею 212,7 кв.м, складає 2 009 251 грн. 00 коп. Тобто, у справі є ще декілька звітів, у яких зазначені різні суми ринкової вартості предмета іпотеки. Судом під час розгляду справи запропоновано представнику позивача з метою усунення зазначених протиріч обговорити питання про призначення відповідної судової експертизи з визначення вартості предмета іпотеки на час вирішення спору, однак останній відмовився скористатися цим процесуальним правом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Так, відповідно до звіту ТОВ З ІК «ВЕРІТЕКС» замовником, яким є ПАТ «УкрСиббанк», не було надано документів, за якими можливо було б встановити архітектурно-будівельні характеристики будинку. Оцінка визначена за порівняльним методичним підходом, експертом не було безпосередньо обстежено обєкт оцінки. Відповідно до звіту субєкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] опис обєкта було зроблено на підставі візуального обстеження, а також технічного паспорту. При характеристиці обєкту нерухомості, експертом зазначено загальну площу житлового будинку 212,7 кв.м., житлову площу 51,0 кв.м. Проте, згідно правовстановлюючих документів та технічного паспорту на житловий будинок (а.с.193-199, 207) житлова площа вказаного будинку становить 73 кв.м. Із ринковою вартістю предмета іпотеки, вказаною у звіті субєкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON], позивач не погоджується, так як і не погоджується відповідач із ринковою вартістю будинку, вказаною у звіті ТОВ З ІК «ВЕРІТЕКС». Таким чином, суд враховує, що експертиза судом у даній справі не призначалася, а тому суд критично ставиться до вищевказаних звітів спеціалістів з наведених вище підстав. Дані обставини перешкоджають суду зазначити у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки початкову ціну предмета іпотеки для їх подальшої реалізації відповідно заявлених вимог, як того вимагає ст. 39 Закону України «Про іпотеку». З огляду на те, що стороною позивача не надано суду обєктивних та безспірних доказів на обґрунтування позовних вимог в частині початкової ціни реалізації предмета іпотеки, а надані докази та докази, встановлені судом у судовому засіданні - протирічать одне одному і це протиріччя за відповідних наведених позицій сторін не було усунуте у судовому засіданні, а тому вимоги ПАТ «УкрсибБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до ст..88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed