Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

ПАТ «Мегабанк» Вінницьке центральне районне відділення звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір № 53-01ПВ/2008-з, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В. 13.06.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 2954. Зазначений іпотечний договір укладено з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 53-01 ПВ/2008 від 05.06.2008 року, укладеному між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON]. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Предмет іпотеки належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 135, виданим виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області 10.04.2007 року, та договором купівлі-продажу частки квартири, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. 12.06.2008 року, за реєстровим № 1747. 21.04.2008 року Деснянська опікунська рада Вінницького району Вінницької області прийняла рішення про надання дозволу [PERSON], яка діяла від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], на заставу належної йому 1/4 частини квартири [ADDRESS] з проведенням належних для цього банківських операцій. 22.04.2008 року виконавчий комітет Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийняв рішення № 18, яким вирішив надати дозвіл [PERSON], яка діяла від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], укласти договір іпотеки з банком та передати в іпотеку належну йому 1/4 частину квартири [ADDRESS] з проведенням належних для цього банківських операцій. Таким чином, перед укладанням іпотечного договору № 53-01 ПВ/2008-з від 13.06.2008 року орган опіки і піклування, до компетенції якого входить захист законних прав та інтересів малолітніх осіб, прийняв рішення про надання згоди на передачу в іпотеку ПАТ «Мегабанк» квартири, частина якої перебуває у приватній власності неповнолітнього [PERSON] У зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору 18.05.2010 року Вінницький районний суд Вінницької області ухвалив рішення, яким звернув стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на предмет іпотеки за іпотечним договором у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 53-01ПВ/2008 від 05.06.2008 року, а саме: на житлову квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення ПАТ «Мегабанк» отримав виконавчі листи, які пред'явив до виконання. Однак, виконати рішення суду неможливо, оскільки орган опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації не надав органам ДВС дозвіл на реалізацію квартири на прилюдних торгах, що підтверджується відповідним висновком Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 16.07.2012 року. [INFO] року [PERSON] виповнилося 18 років, тобто необхідність отримання згоди органів опіки та піклування на реалізацію квартири, що є предметом іпотеки, на прилюдних торгах відпала. ПАТ «Мегабанк» пред'явив до осіб, які проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, вимогу про виселення, однак станом на 31.08.2015 року вказана вимога не виконана, квартира не звільнена, тому позивач вбачає всі правові та фактичні підстави для виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з предмета іпотеки з наданням Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області зазначеним особам іншого постійного житлового приміщення, оскільки предмет іпотеки знаходиться на території Вінницького району Вінницької області в смт. Десна. На підставі вищевикладеного ПАТ «Мегабанк» просить суд позбавити право користування та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] з наданням їм Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області іншого постійного житлового приміщення; зобов'язати Вінницький районний сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Вінницькій області зняти з реєстрації місця проживання осіб, які зареєстровані в квартирі [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2015 року за клопотанням представника позивача було залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідачів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які без реєстрації проживають в [ADDRESS]; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - виконавчий комітет Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні співвідповідачів - Орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації. Після залучення до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] представником позивача не було подано заяву про збільшення позовних вимог. В судових засіданнях представник ПАТ «Мегабанк» за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримував. Суду пояснив, що було укладено кредитний договір та іпотечний договір. В зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Оскільки в квартирі, яка перебуває в іпотеці, була зареєстрована неповнолітня дитина, тому було надано дозвіл Органом опіки на укладення договору іпотеки. Після рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки були виписані виконавчі листи, але виселення осіб з зазначеної квартири не відбулося. Реалізувати квартиру на прилюдних торгах неможна було, оскільки [PERSON] не було 18 років. На даний час банк має намір продати квартиру. Якщо в квартирі будуть зареєстровані особи, то будуть складнощі в продажі квартири. В компетенцію банку не входить вказувати житло, яке слід надати позивачам. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги не визнавав. Суду пояснив, що вважає позов необґрунтованим та безпідставним, оскільки права банку нічим не порушено. Відповідачі жодним чином не чинять перешкоди в реалізації майна. Виконавці жодних дій не проводять, оскільки на даний час існує мораторій. Вказана квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів, тому при пред`явленні позову про виселення банк повинен зазначити житло, яке слід надати відповідачам. Крім того, постановою державного виконавця від 18.12.2015 року виконавчий документ, де боржником являється [PERSON], було повернуто стягувачу, оскільки відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дане майно - квартира примусовій реалізації не підлягає, іншого майна, належного боржнику, не виявлено. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні не визнав. Суду пояснив, що визнає факт отримання кредиту, але не визнає вимоги позивача про виселення, оскільки на даний час він проживає в цій квартирі великою родиною, їм немає куди виселитися, крім того на його утриманні є малолітні діти, які також проживають в цій квартирі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації за довіреністю Кучер Ю.В. в судовому засіданні заперечує щодо виселення зі спірної квартири малолітніх дітей. Представник третьої особи - Вінницького районного сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову в частині зобов'язання зняти з реєстрації місця проживання відповідачів. Підтримав подані раніше через канцелярію суду письмові заперечення. В письмових запереченнях зазначає, що Положенням про Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області визначено, що Управління здійснює реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання (перебування) фізичних осіб, веде відповідний реєстраційний облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Процедура реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 18.12.2012 року, який розроблений відповідно до вищезазначеного закону. Відповідно п.1.3 вказаного Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Пункт 3.1 розділу 3 Порядку визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників. Пункт 3.7 Порядку передбачає, що якщо зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - дев'ятому пункту 3.1 цього розділу, без надання паспортного документа особи, місця проживання якої знімається з реєстрації, відомості про зняття з реєстрації вносяться до паспортного документа особи при її зверненні для реєстрації нового місця проживання. Аналогічно дані питання регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Тому зобов'язувати Управління ДМС України у Вінницькій області вчиняти певні дії, які віднесені до його повноважень та передбачені законами, є недоцільно. Також звернуто увагу суду на те, що доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій працівників Управління ДМС України у Вінницькій області щодо вчинення певних дій або бездіяльності працівників Управління, яке б могло завдатки збитку або порушити права ПАТ «Мегабанк», до суду так і не надано, а також відсутнє провадження у адміністративному судочинстві щодо оскарження дій або бездіяльності рішень працівників Управління ДМС України у Вінницькій області щодо зняття з реєстрації місця проживання. Представник третьої особи - Вінницької РДА Вінницької області за довіреністю [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника адміністрації. В заяві також зазначив, що Вінницька РДА Вінницької області заперечує проти позову в частині надання іншого житлового приміщення, оскільки хоч районні адміністрації і є правонаступниками Рад народних депутатів, але у віданні органів виконавчої влади в особі районної адміністрації немає житлового фонду, фонд перебуває у віданні органів місцевого самоврядування, тому забезпечити житловими приміщеннями відповідачів у разі задоволення позовних вимог не буде можливим. Представник третьої особи - Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився. Попередньо через канцелярію суду від селищного голови Деснянської селищної ради надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради. Крім того, в заяві селищний голова повідомив про відсутність можливості надання іншого житлового приміщення при виселенні із займаного. При вирішенні справи покладається на думку суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання не являлися, хоч судом в установленому законом порядку повідомлялися про час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явлися в судові засідання, врахувавши думки деяких учасників процесу, висловлені ними в своїх письмових заявах, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір № 53-01ПВ/2008-з, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гайдейчук Г.В. 13.06.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 2954 (а.с.8-9). Відповідно до умов даного іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Предмет іпотеки належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності № 135, виданого виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області 10.04.2007 року, та копією договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. 12.06.2008 року, за реєстровим № 1747. 21.04.2008 року Деснянська опікунська рада Вінницького району Вінницької області прийняла рішення про надання дозволу [PERSON], яка діяла від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], на заставу належної йому 1/4 частини квартири [ADDRESS] з проведенням належних для цього банківських операцій (а.с.10). 22.04.2008 року виконавчий комітет Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийняв рішення № 18, яким надав дозвіл [PERSON], яка діяла від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], укласти договір іпотеки з банком та передати в іпотеку належну йому 1/4 частину квартири [ADDRESS] з проведенням належних для цього банківських операцій (а.с.11). Зазначений іпотечний договір було укладено з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 53-01 ПВ/2008 від 05.06.2008 року, укладеному між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] (а.с.4-5). У зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору № 53-0ШВ/2008 від 05.06.2008 року, 18.05.2010 року Вінницький районний суд Вінницької області ухвалив рішення, яким звернув стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на предмет іпотеки за іпотечним договором у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 53-01ПВ/2008 від 05.06.2008 року, а саме: на житлову квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією вказаного рішення (а.с.13-14). На підставі вказаного рішення ПАТ «Мегабанк» отримав виконавчі листи, які пред'явив до виконання. Як зазначив представник банку в судовому засіданні, виконати рішення неможливо, оскільки Орган опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації не надав органам ДВС дозвіл на реалізацію квартири на прилюдних торгах, що підтверджується копією висновку Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 16.07.2012 року (а.с.12). [INFO] року [PERSON] виповнилося 18 років, тому необхідність в отриманні згоди органів опіки та піклування на реалізацію квартири, що є предметом іпотеки, на прилюдних торгах відпала. Листами № 76-13/438, 76-13/437, 76-13/439, 76-13/436 від 10.04.2013 року, що підтверджується їх копіями (а.с.15, 16, 17, 18), ПАТ «Мегабанк» пред'явив до осіб, які проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, вимогу про виселення, однак станом на 31.08.2015 року вказана вимога не виконана, квартира не звільнена, тому позивач вбачає всі правові та фактичні підстави для виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки. З довідки № 460, виданої виконкомом Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області 28.09.2015 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; проживають та не зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.64). Відповідно до копії постанови ВДВС Вінницького РУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.12.2015 року, наданої в судовому засіданні представником відповідача, та під час огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ЄДРВП № 46704189 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-18/10, виданого 02.09.2010 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» в розмірі 492839,24 грн., встановлено, що виконавчий лист № 2-18/10, виданий 02.09.2010 року Вінницьким районним судом Вінницької області, повернуто стягувачу відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, за яким дане майно примусовій реалізації не підлягає. Іншого майна належного боржнику не виявлено (а.с.178). Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу»та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. За змістом частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами 1, 2 статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 3 статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постановах від 02.09.2015 року № 6-1049цс15, від 07.10.2015 року № 6-1468цс15, від 11.11.2015 року № 6-1630цс15, які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.07.2015 року № 6-875цс15, від 21.10.2015 року № 6-1033цс15, 21.10.2015 року № 6-1484цс15, від 25.11.2015 року № 6-1061цс15, які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 березня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Суд зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Житлова квартира [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, не була придбана за рахунок кредиту, що підтверджується як правовстановлюючим документом - договором купівлі-продажу квартири, так і кредитним договором та іпотечним договором. Позивач в позові не зазначив іншого жилого приміщення, яке має бути надано відповідачам при виселенні. Отже, виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого жилого приміщення для постійного проживання не відповідає порядку, встановленому законом, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі, тобто відповідним підрозділом Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Тобто, вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідачів також задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги не потребують судового врегулювання. Судове рішення про виселення, що набуло законної сили, є достатньою підставою для зняття з реєстрації виселених осіб. Також відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає залишити за позивачем понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed