Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач 06 квітня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-5). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] мав рідну сестру [PERSON] , 1988р.н. Батьками [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] Домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1 577 кв.м. і складається з двох жилих будинків під літ. «А-1» та «Б-1» із підсобними господарськими прибудовами, будівлями та спорудами, право спільної часткової власності на які рішенням народного суду Першої дільниці Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 1955 року було визнано 40/100 частини вищевказаного домоволодіння за [PERSON] (рідна сестра дідуся позивача) та 60/100 частини вищевказаного домоволодіння за [PERSON] (рідна бабуся позивача). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] (бабуся позивача) на достатніх правових підставах, право на частку у праві спільної власності на вищевказане домоволодіння перейшло до [PERSON] (батька позивача), який за договором довічного утримання від 21.04.2004 року здійснив його відчуження на користь [PERSON] (позивача) та [PERSON] (дружина позивача). \~ \~ \~ \~Відповідно до договору довічного утримання (після смерті [PERSON] ) за даним договором [PERSON] (позивача) набув 30/100 та [PERSON] (дружина позивача) також 30/100 частини Домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до акту інвентаризації від 16.09.2017 року вищевказане домоволодіння не належить до самочинного будівництва. На момент смерті [PERSON] (рідна сестра дідуся позивача) 12.06.1961 року в спірному домоволодінні залишився проживати та був зареєстрований батько позивача [PERSON] (племінник останньої), який й фактично прийняв в спадщину 40/100 частини Домоволодіння [ADDRESS] ), але належним чином її не оформив за життя. Виходячи із того, що [PERSON] (батько позивача) за життя не оформив належимо чином частину домоволодіння, а саме 40/100, котрі були успадковані фактично після смерті [PERSON] у 1961 році, в договорі довічного утримання значиться тільки 60/100 частини Домоволодіння [ADDRESS] ). Оскільки не оформлена 40/100 частина Домоволодіння [ADDRESS] ) є спадковою масою та не є такою, що вважається спільною власністю подружжя під час набуття, тому безпосередньо позивач [PERSON] є спадкоємцем цієї частини після смерті його батька [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на 40/100 частини домоволодіння [ADDRESS] ), яке складається: - \~ \~ \~ \~Будинок під літ «А-1» до якого входить : квартира [ADDRESS] ( [ADDRESS] - [ADDRESS] , передня 5,9 кв.м., кухня 8,4 кв.м., житлова кімната - 13,2 кв.м.); - \~ \~ \~ \~Будинок під літ «А-1» до якого входить : квартира [ADDRESS] ( [ADDRESS] - [ADDRESS] 2,1 [ADDRESS] , кухня 8,9 кв.м., житлова кімната - 13,4 кв.м., житлова кімната 4,8 кв.м.); - \~ \~ \~ \~Будинок під літ «Б-1» до якого входить : (коридор 1,9 кв..м, санвузол 3,3 кв.м., кухня 16,0 кв.м., коридор 8,1 кв.м., житлова кімната 18,8 кв.м., житлова кімната 6,1 кв.м., житлова кімната 5,2 кв.м.). Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.30). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Калюжний Д.Ю. до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову визнає у повному обсязі (а.с.54). Третя особа в особі свого представника в судове засідання не з`явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності (а.с.127). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю осіб, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових інтересів, пов`язаних із правом набуття в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, порушеного при укладенні правочинів, що спрямовано на анулювання майнових наслідків їх вчинення і встановлення наслідків, передбачених законом. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (з.а.с.96). [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (з.а.с.96). [PERSON] , 1888 року народження, яка померла [INFO] (а.с.21,97), згідно матеріалів справи, являлась рідною сестрою [PERSON] . Із матеріалів даної справи та матеріалів цивільної справи №2-278/08 (яка була досліджена в ході розгляд у справи) за позовом [PERSON] до ДМР, [PERSON] , [PERSON] про зміну правовідносин та визнання права власності, за результатами розгляду якої ухвалено рішення від 25.03.2008 року, яке скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2008 року, вбачається наступне. Домоволодіння [ADDRESS] , на підставі рішення народного суду 1 дільниці Ленінського району м. Дніпропетровська від 30.07.1955 року, належало [PERSON] в розмірі 3/5 частин та [PERSON] в розмірі 2/5 частин, розташоване на земельній ділянці площею 1 577 кв.м. і складається з двох жилих будинків під літ. «А-1» та «Б-1» із підсобними господарськими прибудовами, будівлями та спорудами. З рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2008 року встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина, яку належним чином ніхто не прийняв. Після смерті [PERSON] , право на частку у праві спільної власності перейшло до [PERSON] , який за договором довічного утримання від 21.04.2004 року здійснив відчуження належних йому 60/100 частин домоволодіння на користь [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] (а.с.87). Після його смерті відкрилась спадщина на 40/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яку прийняв [PERSON] , що вбачається із матеріалів спадкової справи №689/2018 заведеною після смерті [PERSON] (а.с.86-100). Але, державним нотаріусом ДДДНК Циганко Є.Л. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Отже, встановлено, що на теперішній час домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] по 30/100 частин кожному, на підставі договору довічного утримання від 21.04.2004 року (а.с.15,17). КП «ДМБТІ» ДОР у листі від 02.10.2018 року зазначає, що містяться відомості про право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за [PERSON] 2/5 частини, за [PERSON] 30/100 частин, [PERSON] 30/100 частин (з.а.с.97). У свою чергу суд зазначає, що жодних відомостей та доказів того, що земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння [ADDRESS] приватизована чи то на законних підставах перебуває у користуванні, не надано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Якщо\~спадщину прийняло\~кілька спадкоємців,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~кожному з\~них із\~визначенням імені\~та часток\~у спадщині\~інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на викладене, суд зауважує, що позивачем не надано жодних достовірних та належних доказів того, що спадщина після смерті [PERSON] була прийнята будь-ким із спадкоємців, а також того, що на достатніх правових підставах батько позивача [PERSON] , померлий [INFO] , є таким, що успадкував 40/100 частин спірного домоволодіння, на які позивач просить визнати за ним право власності, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що дане нерухоме майно не входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed