Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Подано позов про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] боргу за договором позики, з урахуванням відсотків, у сумі 72925 грн. 23 коп. Позов обґрунтовано тим, що 15 лютого 2013 року у позивача з відповідачем виникла домовленість про те, що [PERSON] передасть відповідачу - [PERSON] грошові кошти у сумі 70700 гривень, а відповідач - [PERSON] зобовязалася повернути вказану суму коштів через два роки, а саме 15 лютого 2015 року. На підтвердження своїх намірів [PERSON] написала та передала позивачу розписку у якій, за домовленістю, зазначила суму коштів та термін їх повернення. Зі спливом терміну повернення боргу позивач не отримав грошових коштів, які повинна повернути відповідач. На його численні звернення до неї отримує лише обіцянки повернення, але самих грошових коштів відповідач не віддає. Домовленістю між позивачем та відповідачем не встановлено конкретний розмір відсотків. Тому при розрахунку розміру відсотків позивач вважає за можливе застосувати приписи ст. 625 Цивільного кодексу України. Визначаючи розмір трьох відсотків річних вказує, що 3% від 70700 грн. = 2121 грн./рік; 2121 грн/рік = 5 грн. 81 коп./день; 383 - кількість днів прострочки до дня подання позовної заяви. Отже: 5,81 грн. * 383 = 2225 грн. 23 коп. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 70700 + 2225,23 = 72925 грн. 23 коп. - що є сумою заборгованості відповідача станом на 04 березня 2016 року. В судовому засіданні 04 серпня 2016 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. До судового засідання 30 серпня 2016 року надав суду на огляд оригінал розписки відповідача, копію якої долучено до матеріалів справи та заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні 04 серпня 2016 року просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що відповідач фактично отримала від позивача суму в розмірі 35000,00 грн., які позивач на прохання відповідача отримав внаслідок укладання кредитного договору з фінансовою установою, однак за домовленістю з позивачем відповідач вказала в розписці інший розмір грошових коштів, який дорівнює загальному розміру заборгованості позивача перед фінансовою установою і який включав в себе відсотки за кредитом. Відповідач повертала заборгованість позивача перед банком, а згодом, через закриття фінансової установи, залишок боргу було списано, а тому просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання, призначене на 30 серпня 2016 року відповідач та її представник не з`явились, підстав неявки не повідомили. Заяв про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника не надавали. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Так, з наданих суду матеріалів судом встановлено, що 15 лютого 2013 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримала у позику від позивача грошові кошти в розмірі 70700 грн., які зобов`язалася повернути до 15 лютого 2015 року, про що відповідачем складено відповідну розписку /а.с.8/. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов договору, станом на 15 лютого 2015 року, відповідачем сума боргу за договором позики в повному обсязі не повернута, залишок несплаченої заборгованості складає 70700,00 гривень, а відтак означена сума підлягає стягненню з відповідача в силу положень ст.ст.625,1049 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму 3% річних від простроченої заборгованості за 383 днів прострочення повернення суми боргу, що складає суму в розмірі 2225,60 грн. (31600 х 3 х 383 / 365 / 100). За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики, що утворилася станом на 04 березня 2016 року в розмірі 72925,23 грн. При цьому, посилання відповідача на невідповідність суми боргового зобов`язання сумі фактично отриманих за договором коштів суд не приймає до уваги, як необґрунтоване. Крім того, оскільки позивачем сплачено судовий збір під час звернення до суду з позовом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 729,25 грн.

Outcome: approved