Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 16 лютого 2012 року у загальному розмірі 88751 грн. 30 коп.. В обґрунтування позову зазначається, що 16 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на 03 серпня 2017 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 88751 грн. 30 коп.. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що відповідачу з 2012 року на підставі договору кредиту від 16 лютого 2012 року видавалось три кредитні картки з терміном дії до лютого 2016 року, до грудня 2015 року та до серпня 2017 року. Відповідач користувався зазначеними картками, що підтверджує виписка по рахунку, крім того оформлював послугу оплата частинами, однак з листопада 2014 року заборгованість не погашає, у зв'язку з чим Банком були нараховані відповідні проценти, комісія, пеня та штраф. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та додатково пояснював, що дійсно кредитний договір він укладав, кредитними коштами користувався, проте не згодний із розрахунком заборгованості. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду у зв'язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки починаючи з 27 червня 2014 року Банк знав про прострочення по платежам та міг звернутись до суду, однак звернувся із позовом лише у жовтні 2017 року, тобто поза межами трьох років встановлених ст. 257 ЦК України. Також Банк пропустив річний строк для звернення із вимогою про стягнення пені та штрафу. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 грудня 2017 року було витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну справу відповідно до укладеного договору від 16 лютого 2012 року між Банком та відповідачем. Вимогу суду Банком виконано 30 січня 2018 року, у зв'язку з чим розгляд справи по суті розпочався лише 30 січня 2018 року. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, судом встановлено, що 16 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Під час укладання договору [PERSON] ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт. 26 січня 2014 року відповідач придбав товар за допомогою кредитної картки із оформленням послуги «оплата частинами Схема №2». Зазначенні факти сторонами в судовому засіданні не заперечувались. Кредитна картка з номером 5168742314611975 була відкрита 11 грудня 2013 року, зі строк дії до серпня 2017 року. Кредитний ліміт за вказаною карткою збільшувався 21 травня 2014 року до 3999,17 та 18 квітня 2015 року до 11725,57 грн.. Останній платіж за зазначеною кредитною картою відповідачем здійснено 17 листопада 2014 року, у розмірі 500 грн.. Згідно наданого до суду розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитом складає 7392 грн. 49 коп., заборгованість за процентами 73356 грн. 37 коп., заборгованість за комісією та пенею 3300 грн., заборгованість по штрафам 4702 грн. 44 коп., всього 88751 грн. 30 коп.. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 601, 604 609 ЦК. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір 16 лютого 2012 року шляхом заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідачем на підставі зазначеного договору було отримано три картки із відповідними номерами, що також відповідачем не оспорюється. Термін дії останньої картки сплив у серпні 2017 року. Під час укладання договору між сторонами було обумовлено розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначалось вище, відповідачем факт укладання кредитного договору, факт користування кредитними коштами та факт оформлення послуги «оплата частинами схема 2» в судовому засіданні не оспорювались. Проте, відповідачем зазначалось про неправильність розрахунків заборгованості та про сплив строку позовної давності щодо стягнення з нього кредитних зобов'язань. Представником позивача до суду надано повний розрахунок по кредитним рахункам відповідача, в яких зазначено дати погашення зобов'язання та операції щодо зняття коштів та оформлення послуг, які надаються Банком. Відповідач в підтвердження наявності розбіжностей в розрахунках зазначав про помилки, які виникли в періоди в які він карткою користувався та здійснював операції із кредитними коштами та одночасно погашав кредитні зобов'язання. На питання щодо звернення до Банку з приводу невірного розрахунку заборгованості у 2012-2014 роках, відповідач відповів, що до Банку не звертався, оскільки суми були не значні, а тому належної уваги не звернув. Крім того, судом було повідомлено відповідача про його право надати до суду для порівняння альтернативний розрахунок заборгованості, однак відповідач таким правом не скористався, а тому іншого розрахунку заборгованості крім наданого до суду Банком, в розпорядженні суду немає. Разом з тим, судом для визначення розміру заборгованості, за основу, береться повний розрахунок наданий Банком до суду щодо руху коштів по рахунках позивача, оскільки згідно такого розрахунку сума боргу є меншою, що застосовується на користь відповідача. Також, судом прийнято до уваги, що відповідача було повідомлено шляхом надіслання смс на зареєстрований в ПриватБанку номер телефону про збільшення ставки за користування кредитними коштами, що також відповідач у судовому засіданні не оспорював. Щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 названого кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14цс14). З рахуванням зазначених норм цивільного законодавства та встановлених обставин справи, позовна давність щодо основної суми боргу, яка складає 7392 грн. 49 коп. не сплила, а тому такий боргу підлягає стягненню з боржника. Щодо відсотків, які нараховувались на основну суму боргу, то відсотки нараховані до серпня 2014 року, тобто поза межами трьох років до дати звернення до суду, стягненню не підлягають. Складовою заборгованості також є сума пені у розмірі 3300 грн. та штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 4202 грн. 44 коп.. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких даних, до відповідача може бути застосований лише один вид цивільно-правової відповідальності, штраф або пеня. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, що судом також враховано під час прийняття рішення. З урахуванням викладеного з відповідача підлягає стягненню лише пеня, як захід цивільно-правової відповідальності, у розмірі 1200 грн., тобто за останній рік прострочення відповідачем виконання кредитного договору. Боржник, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого грошового зобов'язання. З урахуванням всього вищезазначеного, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в загальному розмірі 80502 грн. 78 коп., яка складається з 7392 грн. 49 коп. - заборгованість за кредитом; 71910 грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом (з урахуванням строку позовної давності та розрахунку Банку наданого 30.01.018 року); 1200 грн. - пеня (з урахуванням строку позовної давності).

Outcome: partial