Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення із відповідачів по справі заборгованості за кредитним договором №11172640000 від 20 червня 2007 року , посилаючись на ті обставини, що банк свої зобовязання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, а позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає і має заборгованість як по кредиту, так і по відсотках. Станом на 24 вересня 2015 року загальна сума заборгованості за даним кредитним договором становить : 9013,51 долар США заборгованості за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 3126,68 доларів США, 127,38 доларів США заборгованість за процентами поточна, 781,21 доларів США заборгованість по процентах прострочена, 16075 грн.84 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом , 2887 грн.41 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. [PERSON] та його поручитель [PERSON] належним чином не виконують умови вказаного кредитного договору та договору поруки, тобто порушують свої зобовязання , у звязку з чим позивач по справі зажадав від позичальника погашення такого в повному обсязі за фактичний строк його користування. В судове засідання представник позивача не зявився, але подав письмову заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, але просив зменшити розмір заборгованості, зважаючи на відсутність роботи, тяжке матеріальне становище та погашення існуючої заборгованості по мірі можливості. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно умов кредитного договору №11172640000 від 20 червня 2007 року (а.с.18-29) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» За даним договором банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 25000 доларів США, а останній зобовязується погашати його у строки, визначені умовами даного договору, погасивши його у строк, не пізніше 20 червня 2017 року та сплативши кредитору 13,5% річних за користування кредитними коштами. У разі порушення строків погашення кредиту, позичальник сплачує банку штрафні санкції, які визначені умовами договору. На виконання даного договору та з метою забезпечення виконання зобовязання між кредитором та боржником, 20 червня 2007 року було укладено договір поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], який зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання позивальником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли із договору про надання споживчого кредиту №11172640000 від 20 червня 2007 року. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не сплачуючи відсотки за користування кредитом та сам кредит, у звязку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобовязання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили умови отримання та погашення кредитних коштів. Проте, отримавши визначені договором кошти, відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої [PERSON] та [PERSON] неодноразово повідомлялися кредитором, однак до даного часу відповідачі так і не погасили існуючу кредитну заборгованість, що є на даний час причиною звернення банку до суду із відповідним позовом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобовязується достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора. Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК Відповідно до умов підписаного сторонами договору банк , зважаючи на ті обставини, що позичальник частково проводив погашення кредиту , має всі правові підстави для звернення до суду із відповідним позовом. При вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає де уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суг України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. З статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є обєктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Зважаючи на досліджені в судовому засіданні обставини, які підтверджують тяжке матеріальне становище відповідачів, відсутність постійної роботи та відповідно заробітної плати, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом до 10000 грн. Щодо наявності іншої заборгованості, стягнути її в повному обсязі, а саме: прострочену заборгованість у розмірі 3126,68 доларів США, 127,38 доларів США заборгованість за процентами поточна, 781,21 доларів США заборгованість по процентах прострочена, 2887 грн.41 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. Зважаючи на ті обставини, що відповідно до укладеного договору поруки ( а.с.12-13 ) поручитель [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобовязання в повному обсязі відповідати по зобовязанню позичальника перед банківською установою, а тому вказана сума заборгованості підлягає до стягнення в солідарному порядку, із позичальника та поручителя. Крім того дані наслідки передбачає і ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою. Станом на день постановлення рішення суду [PERSON] Я.А. має заборгованості по простроченому тілу кредиту та відсоткам, які відповідачі в добровільному порядку не сплачують, а тому банк правомірно ставить питання про стягнення їх разом із тілом кредиту та пенею за прострочення сплати кредиту та відсотків. Виходячи із положень статті 99 Конституції України, статей 192,533 ЦК України статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті. Копія ліцензії НБУ №75 від 24.12.2001 року та дозволи НБУ з додатками підтверджують право позивача на здійснення операцій з валютними цінностями. Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача також понесені ним витрати по сплату судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial