Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач 07.02.2019 року звернулася до суду з позовом, та свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1993 року постійно проживає та зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] . Ця кімната надавалася для проживання разом із сім`єю її батьку [PERSON] , який на той час працював на Сумському заводі силікатної цегли, а [INFO] помер. Рішенням виконавчого комітету СМР від 18.07.2017 року позивача було визнано наймачем вказаної житлової кімнати. Звернувшись до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради із заявою про приватизацію цієї кімнати, отримала відмову у зв`язку з відсутністю ордеру. Просила поновити порушене право на приватизацію житла, зобов`язати відповідача вчинити дії щодо приватизації кімнати шляхом передачі у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] без ордеру на це житло. Позивач [PERSON] в судове засідання подала письмову заяву про повне підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання надала письмовий відзив, в якому зазначила, що не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки у позивача відсутній ордер на вказане приміщення. Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05 квітня 2019 року. 17 квітня 2018 року до суду прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, відкладено розгляд справи у зв`язку з задоволенням клопотання представника Сумської міської ради на 21 травня 2018 року. 21 травня 2018 року підготовче судове засідання відкладено на 24.06.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Ухвалою суду від 24.06.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в судове засідання на 17.09.2019 року. 16.09.2019 року надійшло клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача, а саме: Департамент забезпечення ресурсних платежів СМР на належного - Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми». У зв`язку із задоволенням клопотання та заміною відповідача судове засідання 17.09.2019 року було відкладено на 26.12.2019 року. Судове засідання 26.12.2019 року відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача на 10.02.2020 року. 10.02.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному відкладено на 07.05.2020 року. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 1993 року постійно проживає та зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] (а.с.10). Разом з нею зареєстрований та проживає її неповнолітній син [PERSON] (а.а.9-10). Ця кімната надавалася для проживання разом із сім`єю батьку позивача [PERSON] , який на той час працював на Сумському заводі силікатної цегли, а [INFO] помер. Рішенням виконавчого комітету СМР від 18.07.2017 року № 390 позивача було визнано наймачем вказаної житлової кімнати (а.с.16). Звернувшись до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради із заявою про приватизацію цієї кімнати, позивач отримала відмову у зв`язку з відсутністю ордеру. (а.с.17). Місце проживання позивача з 1993 р. у кімнаті [ADDRESS] , а з 2014 року також її дитини [PERSON] зареєстровано в установленому законодавством порядку, що підтверджується відповідними сторінками паспорту позивача і довідкою з місця проживання та реєстрації (а.с.7, 10). Участі в приватизації позивач не брала, що підтверджується довідкою від 18.12.2018 р (а.с.11). Зазначені докази та встановлені обставини свідчать про те, що сім?я позивача на законних підставах вселилася в спірну кімнату та протягом тривалого часу добросовісно використовує її як єдине для себе житло, на яке ніхто, окрім них, не претендує. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, в зв?язку з чим ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. До того ж, держава має створювати умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, взяти його в оренду або придбати у власність. На цій підставі відповідно до статті 65-1 Житлового кодексу УРСР наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у приватну власність. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що наймачі мають право придбати займані ними жилі приміщення в порядку приватизації, яка здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків). Відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, чітко визначених цим Законом. Таким чином, цей перелік підстав для відмови в приватизації житлових об?єктів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 цього Положення, затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, серед яких має бути документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, факт невикористання яких позивачами підтверджено Довідкою Ощадного банку України (а.с.27), а також копія ордера на вселення до наданого в установленому законодавством порядку жилого приміщення. Як встановлено в судовому засіданні, ордер, який надавався позивачам для вселення у вказане житлове приміщення, був втрачений. Вище наведеними законодавчими та нормативно-правовими актами не передбачена відмова в приватизації житла в разі ненадання копії такого ордеру, а отже, для поновлення порушеного права необхідно визнання в судовому порядку права на користування (найм) житлового приміщення в разі незбереження оригіналу/копії ордеру на його заселення, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який визначає суб?єктами приватизації, саме, офіційно визнаних наймачів цих об?єктів, органи приватизації не наділені правом відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла без копії ордеру. Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, якою одним із способів їх захисту визначено визнання права. Внаслідок цього, зважаючи на те, що на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який визначає суб?єктами приватизації, саме, офіційно визнаних наймачів цих об?єктів, органи приватизації не наділені правом відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла без копії ордеру, визнання в судовому порядку права на користування (найм) житлового приміщення в разі незбереження оригіналу/копії ордеру на його заселення, єдиною проблемою, яка перешкоджає реалізації цього права позивачів на житло в повному обсязі, визначеному статтею 47 Конституції України, та залишається не вирішеною, є визнання за ними права законного користування, тобто отримання статусу законних наймачів займаної квартири, та на її приватизацію, як це передбачалось у ряді попередніх уточнених позовних заяв, але за умови відсутності копії ордеру. На думку суду, право позивачів порушене та підлягає захисту, тому позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved