Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про погашення заборгованості у сумі 1 021 17,87 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 26 985 048,24 гривні, за кредитним договором № 014/0014/74/48555 від 24.03.2006 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 144,4 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., що складається з трьох кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS] , квартира № 130 , що належить [PERSON] , [PERSON] , на праві власності на нерухоме майно, згідно договору купівлі-продажу р. № 1-1801, 10.08.2012 р., Друга одеська державна нотаріальна контора, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.23 Закону України «Про іпотеку» та надати право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною не менше 3 490 432,47 грн. та надати право позивачу на проведення усіх дій пов`язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації. Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»,, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0014/74/48555 від 24.03.2006 року відповідно до умов якого позивачем було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 доларів США, що еквівалентно 757500 грн., строком до 24.03.2026 року зі сплатою 12 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. В забезпечення виконання умов Кредитного договору між АППБ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір Застави майнових прав від 30.03.2006 року, згідно якого виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено майновими правами за Договором № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, укладеного 11 липня 2005 року та Додатковою угодою до Договору № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 11 липня 2005 року, укладеної 24.03.2006 року між Іпотекодавцем - [PERSON] та ТОВ «СТІКОН». Після встановлення факту переходу до [PERSON] та [PERSON] права власності на спірну квартиру, позивач вважав, що вищезазначений договір іпотеки є дійсним для набувачів відповідного нерухомого майна, а тому вказані відповідачі набули статусу іпотекодавців і несуть всі обов`язки за іпотечним договором на тих самих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. У зв`язку із чим, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із вищезазначеним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який перебуває у власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] Представник позивача в судове засідання з`явився, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю заявлених позовних вимог, надавши відзив на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, вважає позов не обґрунтованим, не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 24.03.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0014/74/48555 від 24.03.2006 року відповідно до умов якого позивачем було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 доларів США, що еквівалентно 757500 грн., строком до 24.03.2026 року зі сплатою 12 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. В цей же день, а саме 24.03.2006 року між ТОВ «Стікон», [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору № Ш-12-ф інвестування будівництва в м. Одесі від 11 липня 2005 року. Пунктом 1 Додаткової угоди визначено, що у зв`язку з передачею своїх прав по Договору № Ш-12-ф інвестування житла в м. Одесі від 11 липня 2005 року [PERSON] - [PERSON] , сторони дійшли угоди внести наступні зміни в преамбулу п.1.4 Договору інвестування , а саме було внесено зміни в запланований строк введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] (будівельний) та визначено строк - 2 квартал 2006 року. Інші умови Договору залишаються в силі. Згідно основного Договору інвестування, укладеного 11.07.2005 року між ТОВ «СТІКОН» та [PERSON] за № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, [PERSON] здійснюється внесення інвестицій у будівництво житлових будинків та виконання ним робіт по розвитку міських інженерних споруд, комунікацій, міської інфраструктури та отримання пакету документів на трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 147,0 кв.м. Таким чином, [PERSON] набув усіх прав по інвестуванню трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 147,0 кв.м. В забезпечення виконання умов Кредитного договору між кредитором та [PERSON] було укладено договір Застави майнових прав від 30.03.2006 року. Відповідно до п.1.2 договору Застави, Заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає Заставодержателю у заставу майнові права за Договором № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, укладеного 11 липня 2005 року та Додатковою угоди до Договору № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 11 липня 2005 року, укладеної 24.03.2006 року між [PERSON] та ТОВ «СТІКОН». Умовами Договору Застави також було визначено наступне. Положення п.1.3 визначали, що боржником, відносно Заставодавця є ТОВ «СТІКОН». Відповідно до п.4.4, у разі втрати заставних прав Заставодавець має право вимагати від Заставодавця їх відновлення або заміни іншим майном такої ж вартості, а якщо це не зроблено - дострокового виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору та цього договору. Реалізація предмета застави, відповідно до п.8.1, провадиться шляхом уступки Заставодавцем заставодержателем вимоги, що випливає із предмета застави, на підставі відповідного договору. Пунктом 8.2 визначено, що заставодержатель має право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави. В подальшому, 10.09.2006 року між ТОВ «Стікон» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору № Ш-12-ф інвестування житла в м. Одесі від 11.07.2005 року. Дана Додаткова угода була укладена з урахуванням додаткових угод від 24.03.2006 року та 15.08.2006 року. Цією Додатковою угоду було внесено зміни в п.1.2, який викладено в наступній редакції «1.2 Здійснення Замовником-Інвестором будівництва житла будинків та виконання ним умов по розвитку міських інженерних споруд, комунікацій, міської інфраструктури та отримання Соінвестором пакету документів та трикімнатну квартиру [ADDRESS] для наступного оформлення прав власності на об`єкт». Після введення будинку до експлуатації, [PERSON] ,11.01.2007 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат жилою площею 75,9 кв.м., загальною площею 144,4 кв.м., яке 01.02.2007 року було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». 10.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу придбали у [PERSON] в рівних частках квартиру [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та зареєстрованим в єдиному державному реєстрі. 04 квітня 2013 року Роздільнянским районним судом Одеської області було постановлено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 559321,50 грн. При цьому, слід зазначити, що відповідач був присутній в судовому засіданні та позовні вимоги не визнавав. В ході судового розгляду судом, за клопотанням представника позивача, був наданий строк для підготування позиції та надання пояснень на питання представника відповідачів з приводу посилання банку на Закон України «Про іпотеку» при тому, що ними було укладено договір Застави майнових прав, та яку саме норму належить застосовувати до спірних правовідносин; з відсутньої інформації щодо проведення реєстрації Застави, та повідомлення ТОВ «СТІКОН» про заставу майнових прав; підтвердження направлення [PERSON] вимог щодо надання документів про введення квартири до експлуатації та зобов`язання укласти іпотечний договір; відомостей щодо звернення рішення Роздільнянського районного суду Одеської області до виконання. Проте, представником позивача пояснення надані не були та заявлене клопотання про розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Аналізуючи викладене, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу», в редакції чинній на момент укладення договору, предметом застави можуть бути майно та майнові права. Частиною 2 статті 49 Закону України «Про заставу» визначено, що у договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов`язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав. Положеннями ч.1 ст.51 Закону України «Про заставу» передбачено, що при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов`язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов`язки, передбачені ст.50 цього Закону. Відповідно до ст.577 ЦК України, застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру застав нерухомого майна. В матеріалах відсутні докази щодо внесення відомостей про заставу до Державного реєстру застав нерухомого майна, чи майнових прав, а позивачем на вимогу суду дані докази надані не були, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відсутність запису застави спірних майнових прав у реєстрі застав. Крім того, як вбачається із листа ТОВ «СТІКОН» наданого представником відповідачів від 14 вересня 2018 року за № 01/508, у ТОВ «СТІКОН», яке виступало боржником перед заставодателем, була відсутня інформація щодо кредитного договору та договору застави майнових прав, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] як власником майнових прав. Також слід звернути увагу на те, що предметом Договору застави були майнові права, які в подальшому були передані заставодателем за договором [PERSON] Заставодатель був власником лише майнових прав, а не об`єкта нерухомості, на який позивач просить звернути стягнення права на квартиру у [PERSON] не виникали. В договорі застави зазначені майнові права на квартиру та будинок, які мають інші номера ніж адрес предмета іпотеки, на який позивач вимагає звернути стягнення. При цьому, слід звернути увагу на те, що положеннями ст.331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Набуття права власності згідно зі ст.328 ЦК України - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти. Не дивлячись на те, що [PERSON] за договором інвестування сплатив вартість об`єкта будівництва, проте право власності на спірну квартиру у нього не виникло. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення інвестиційного договору - Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом інвестиційного договору [PERSON] отримав лише право на набуття права власності в майбутньому, а не саме право власності на нерухоме майно. Крім того, слід звернути увагу на те, що на момент введення будинку в експлуатацію, [PERSON] вже не був власником майнових прав, а відтак і не міг набути право власності на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у позивача відсутні правові підстави для звернення стягнення на спірну квартиру. В свою чергу [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мали договірних відносин з банком (позивачем). Надаючи оцінку доводам позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до Закону України «Про іпотеку», слід зазначити наступне. Статтями 1,5 Закону України «Про іпотеку», у редакції , яка була чинною на час укладення договорів іпотеки, визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий, виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Спірний Договір застави (іпотеки) було укладено [PERSON] 24.03.2006 року, а тому на час укладення спірного договору від 24.03.2006 року, ст.5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України «Про запобігання впливу світової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі і до Закону України «Про іпотеку». Таким чином, майнові права на спірний об`єкт не могли бути предметом договору іпотеки, а відтак і не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана позиція також була викладена в постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 року справа № 6-503цс16 та Верховного суду від 20.06.2018 року справа № 447/3065/15-ц. Окремо слід звернути увагу на те, що за договором застави на позивача також покладенні обов`язки щодо контролю за дотриманням умов договору, однак, представником позивача на вимогу суду, не було надано доказів щодо своєчасного направлення [PERSON] та ТОВ «СТІКОН» відомостей щодо укладення договору застави та здійснення перевірок щодо щодо введення будинку до експлуатації. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed