Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 54\~146,55 грн. боргу за кредитним договором від 21.04.2010 року. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного 21.04.2010 року договору ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] свої зобовязання за договором порушив, внаслідок чого її борг станом на 30.09.2016 року дорівнює 54\~146,55 грн. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Так, 21.04.2010 року [PERSON] заповнила бланк анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, тарифів ПАТ КБ «Приватбанк», які разом з памяткою клієнта складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило в розрахунку заборгованості за договором, що [PERSON] має заборгованість станом на 30.09.2016 року в розмірі 54\~146,55 грн., з них: 4 859,04 грн. кредит; 42 596,16 грн. проценти за користування кредитом; 3 636,75 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2554,60 грн. штраф (процентна складова). Обґрунтованість та правильність розрахунку, окрім визначення розміру заборгованості з процентів та штрафу, підтверджується наданими доказами: бланком анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витягом із Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року, випискою по рахунку. Щодо зазначеного позивачем розміру заборгованості з процентів, то, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідачу було надано кредит на умовах сплати 30,00 % в рік. Водночас в розрахунку заборгованості за договором позивач вказує, що розмір процентів з 09.08.2012 року до 31.08.2014 року дорівнював 30,00 %, з 01.09.2014 року 34,8 %, а з 01.04.2015 року 43,2 %. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків. Згідно з ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Однак позивач не надав жодних доказів щодо письмового повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Крім того, вказана позивачем в розрахунку заборгованості за договором сума боргу з процентів за період з 01.03.2014 року до 30.09.2016 року явно перевищує проценти в розмірі 30,0 % і навіть 34,8 % чи 43,2 % в рік, оскільки на кредит в розмірі 4 859,04 грн. за 31 місяць нараховано 41 506,24 грн. процентів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому визначений позивачем розмір заборгованості з процентів за період з 01.03.2014 року до 30.09.2016 року, зважаючи на подані докази, підлягає такому перерахунку: 4 859,04 грн. х 30 % / 360 днів х 945 днів = 3827,25 грн. Загальний розмір процентів за користування кредитом за період з 09.08.2012 року до 30.09.2016 року дорівнює: 1 089,92 грн. (проценти за період з 09.08.2012 року до 28.02.2014 року) + 3827,25 грн. (проценти за період з 01.03.2014 року до 30.09.2016 року) = 4 917,17 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу, то відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням процентів і комісій. Згідно з п. 1.1.5.25 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у разі виникнення прострочених зобовязань сплачувати пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. В постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 Верховний Суд України зробив висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені, вимога про стягнення штрафу не підлягає задоволенню, оскільки це суперечитиме забороні подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищезазначені обставини з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 13\~412,96 грн. заборгованості за кредитним договором, з них: 4 859,04 грн. кредит, 4 917,17 грн. проценти за користування кредитом, 3 636,75 грн. пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору.

Outcome: partial