Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до позовної заяви у новій редакції (що подана на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху) позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 25.12.2014 та у зв'язку з приєднанням до Умов та правил надання продукту кредитних карт, [PERSON] отримав кредит у розмірі 36820,75 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення не повинна бути пізніше 31.12.2017. Термін дії кредиту 36 місяців з 25.12.2014 до 31.12.2017. При порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, що вказані у Генеральній угоді, більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 8072,22 грн. Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди - при порушенні зобов'язань зі сплати кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг за кожен день прострочки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав позичальнику кредит у розмірі, який визначений договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості. Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди передбачено, що відповідач має щомісячно погашати заборгованість у сумі 1335,86 грн, відповідно до даних розрахунку відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, не вносив відповідні щомісячні платежі. З 31.03.2015 по 31.05.2016 жодного погашення не відбулося, з 31.07.2016 по 08.12.2016 загальна сума внесених коштів на погашення заборгованості складає 3,96 грн. Таким чином, станом на 08.12.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 71086,58 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 35520,98 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 12105,91 грн, заборгованості за пенею - 15387,47 грн, та штрафу - 8072,22 грн. Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, ураховуючи, що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 20.06.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 25.12.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості. На підставі вказаної угоди та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт [PERSON] отримав кредит у розмірі 36820,75 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір укладений за заявою відповідача, у якій він просить відкрити рахунок та надати банківські послуги, ознайомився з тарифами банку та отримав повний перелік інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується його особистим підписом (а.с. 8). Договір складають Заява, Генеральна угода, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку (а.с. 8, 9, 10-33). Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячно з «1» по «25» число шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом (а.с. 8). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено односторонню можливість банку проводити зміну тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, у т.ч. простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-яких інших заборгованостей, які виникли у клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед банком. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.11, п. 2.1.1.2.12 Правил користування кредитною карткою строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди - при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, що вказані у Генеральній угоді, більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, з 32 дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 1320,17 грн (а.с. 5). Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди - при порушенні зобов'язань зі сплати кредиту клієнт сплачує банку пеню, згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг за кожен день прострочки. Відповідно до п. 2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення заборгованості на суму від 100 грн, включаючи прострочені зобов'язання, згідно з п.п. 2.1.12.6.2. та 2.1.12.8.1. Умов та правил надання банківських послуг позичальником сплачується пеня, яка розраховується наступним чином: пеня нараховується у день нарахування процентів за кредитом. Розраховується = (Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)+ Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) * 4% (ставка пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості у [PERSON] 29.12.2014 вперше виникла поточна заборгованість у розмірі 36820,75 грн (а.с. 47). Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, терміном повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення заборгованості, така заборгованість вважається простроченою та позичальник сплачує банку штраф у розмірі 8072,22 грн. З 31.03.2015 по 31.05.2016 відповідачем кошти на погашення кредиту не вносились, з 31.07.2016 по 08.12.2016 загальна сума внесених коштів на погашення заборгованості складає 3,96 грн, що відображено у розрахунку заборгованості (а.с. 47). У порушення умов договору відповідач належним чином не повертав кошти, не сплачував відсотки за користування кредитом, тому позивач вважає, що станом на 08.12.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 71086,58 грн, та складається з заборгованості за кредитом у сумі 35520,98 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 12105,91 грн, заборгованості за пенею - 15387,47 грн та штрафу - 8072,22 грн (а.с. 47). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON], є зобов'язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, що належать відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов'язання, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 63014,36 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 35520,98 грн, відсотками - 12105,91 грн та пенею 15387,47 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За змістом даної норми, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З умов кредитного договору вбачається, що обидва види неустойки - штраф 8072,22 грн та пеня 15387,47 грн, що нараховані відповідачеві, передбачені як відповідальність за порушення строків виконання зобов'язань за договором. Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Даний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 800 грн (а.с. 1) за звернення до суду з заявою про забезпечення позову та 1600 грн (а.с. 2) судового збору за звернення до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 71086,58 грн. Оскільки заява позивача про забезпечення позову була задоволена, то судовий збір у розмірі 800 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування судового збору за звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості, суд виходить з такого. Позивач просив стягнути з відповідача 71086,58 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у розмірі 63014,36 грн, що становить 88,64% (63014,36 грн : (71086,58 грн : 100)) від заявлених позовних вимог. Таким чином, судовий збір за звернення до суду з позовом, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, становить 1418,24 грн (1600 грн х 88,64: 100). Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 2218,24 грн (1418,24 грн + 800 грн) судових витрат. На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 549, ч. 2 ст. 550, ст. ст. 610, 612, 614, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial