Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписав заяву б/н від 18.01.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2900грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. На підставі п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Овердрафт (п.1.1.1.52 договору) - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції по платіжній картці над суму залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. У разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язань та може змінюватися у відповідності до п.1.1.3.2.3 договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] не виконав зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку із цим станом на 22.11.2016 року виникла заборгованість в сумі 57670,07грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7005,5грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 44392,19грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3050грн., штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. (фіксована складова) та 2722,38грн. (процентна складова). У зв'язку із цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2014 року в сумі 57670,07грн. Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1600грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гей О.Д., підтримавши позов та виклавши мотиви його пред'явлення, просить поданий позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7005,5грн., в іншій частині проти задоволення позову заперечив, просив застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення вимог позивача про стягнення штрафів в сумі 500грн. та 2722,38грн., оскільки пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не відповідає вимогам ст.61 Конституції України, заяву відповідача про застосування строків позовної давності підтримала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не оспорювали укладення 18.01.2014 року відповідачем [PERSON] кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», а також підтвердили, що рішенням суду відповідач [PERSON] недієздатним визнаний не був. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. 18.01.2017 року відповідач [PERSON]звернувся до позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач [PERSON]засвідчив підписом, що ознайомлений і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, висловив згоду, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» викладені умови надання відповідачу [PERSON]кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] (договір б/н від 18.01.2014 року) відповідачу [PERSON] 18.01.2014 року був встановлений кредитний ліміт 300грн., 18.01.2014 року збільшений кредитний ліміт до 2900грн. Згідно довідки про кредитні картки, які були видані за кредитним договором б/н від 18.01.2014 року, підписаним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідачу [PERSON] були видані наступні картки: 18.01.2014 року [NUMBER] термін дії - 11/17, 25.02.2014 року [NUMBER] термін дії - 07/17. Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 18.01.2014 року, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів банку, у зв'язку із цим станом на 22.11.2016 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7005,5грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 44392,19грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3050грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимогпро стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідноч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний із певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідачем [PERSON] було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом у лютому 2017 року, то вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором крім пені у зв'язку із застосуванням строку позовної давності підлягають задоволенню згідно розрахунку із лютого 2014 року, а вимоги позивача про стягнення нарахованої пені у зв'язку із застосуванням строку позовної давності підлягають задоволенню згідно розрахунку із лютого 2016 року. Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 18.01.2017 року, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснено 21.02.2014 року, у зв'язку із цим прострочена заборгованість за кредитним договором виникла з 31.03.2014 року, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором крім пені були розраховані в межах строку позовної давностіі тому підлягають задоволенню. Однак, поза строком позовної давності розрахована заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 2150грн., яка стягненню з відповідача не підлягає у зв'язку із застосуванням строку позовної давності. Крім цього, вимоги позивача про стягнення одночасно із відповідача пені та штрафів, як це передбачено п. п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктом 2.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошових зобов'язань, в тому числі зобов'язань, передбачених п. п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 цих Умов, по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно із п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів в розмірі 500грн. + 5% від суми заборгованості як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи однаковість підстав нарахування пені і штрафів та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500грн. (фіксована частина) та 2722,38грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З огляду на викладене, вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 7005,5грн. (заборгованість розрахована з урахуванням овердрафту, який був наданий банком у зв'язку із перевищення суми операції по платіжній картці над суму залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування), заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 44392,19грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 900грн. (3050грн. - 2150грн.). Дані кошти підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2014 року в сумі 52297,69грн. та понесені судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1450,95грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial