Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 47-08 від 23 вересня 2008 року в розмірі 2837334 гривні 59 копійок звернути стягнення на квартиру загальною площею 83,2 м2, житловою площею 48,8 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 23 вересня 2008 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. - виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що 23 вересня 2008 року між позивачем та ПП «Лакмус» був укладений кредитний договір № 47-08 за яким ПП «Лакмус» отримало кредит в розмірі 500034 гривні зі сплатою коштів за користування кредитом в розмірі 23% річних. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором 23 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, за яким відповідач надала в іпотеку квартиру [ADDRESS] ПП «Лакмус» своїх зобов?язань за кредитним договором не виконувало та кредит не погашало. У зв?язку з цим його заборгованість станом на 02 липня 2014 року становить 2837334 гривні 59 копійок, яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 500000 гривень, - заборгованості по відсотках в розмірі 1325438 гривень 64 копійки, - комісії за користування кредитом в розмірі 18200 гривень, - пені за несвоєчасне виконання умов договору в розмірі 857632 гривні 40 копійок, - фіксованої частини штрафу в розмірі 1000 гривень, - процентної частини штрафу в розмірі 135063 гривні 55 копійок. Для погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що договір іпотеки не містить строку дії, а тому він діє до закінчення терміну повернення заборгованості за кредитом. Відповідно до кредитного договору кредит повинен бути повернутий до 22 вересня 2009 року, отже іпотечний договір діяв до 22 вересня 2009 року. Строк позовної давності для вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки становить 3 роки. На даний час позивач пропустив цей строк, а тому просить відмовити в задоволенні позову у зв?язку із пропуском строку позовної давності. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 38-45), та Приватним підприємством «Лакмус» був укладений кредитний договір № 47-08 (а.с. 17-22). За умовами цього кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ПП «Лакмус» кредит на фінансування поточної діяльності в розмірі 500000 гривень та на реєстрацію застави в розмірі 34 гривні (пункт А.2 договору № 47-08), а відповідач зобов'язувався погасити кредит до 22 вересня 2009 року (пункти А.3., 1.2. договору № 47-08) та щомісяця сплачувати кошти за користування кредитом у розмірі 23% річних (пункти А.6., А.8. договору № 47-08). При порушенні ПП «Лакмус» будь-якого зобов'язання щодо погашення кредиту воно повинно сплачувати банку підвищену плату за користування кредитом в розмірі 57 % (пункт А.7. договору № 47-08). Пунктом А.10 договору № 47-08 передбачено сплату ПП «Лакмус» винагороди за кредитне обслуговування (комісії) в розмірі 0,3% від встановленого кредитного ліміту. Крім того розділом 5 кредитного договору № 47-08 передбачено відповідальність за порушення умов кредитного договору, а саме сплату штрафів та пені. Вищевказані документи свідчать про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Лакмус» склались договірні відносини з надання кредиту, які регулюються § 1 та §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також в частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розрахунку банку (а.с. 10-14) ПП «Лакмус» скористалось наданими йому кредитними коштами, але заборгованість за кредитним договором не погашало. Станом на 02.07.2014 року заборгованість ПП «Лакмус» за кредитним договором № 47-08 становить 2837334 гривні 59 копійок, яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 500000 гривень, - заборгованості по відсотках в розмірі 1325438 гривень 64 копійки, - комісії за користування кредитом в розмірі 18200 гривень, - пені за несвоєчасне виконання умов договору в розмірі 857632 гривні 40 копійок, - фіксованої частини штрафу в розмірі 1000 гривень, - процентної частини штрафу в розмірі 135063 гривні 55 копійок. Позивач правомірно нарахував заборгованість у вищевказаному розмірі, оскільки вона відповідає умовам укладеного договору. Однак на забезпечення виконання ПП «Лакмус» умов кредитного договору № 47-08 позивач 23 вересня 2008 року уклав з [PERSON] договір іпотеки (а.с. 23-32). Згідно з цим договором позивач має право в разі невиконання ПП «Лакмус» зобов'язання за кредитним договором № 47-08 одержати задоволення своїх вимог в повному обсязі за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку» або договором. Предметом іпотеки виступала квартира [ADDRESS] Відповідно до статей 7, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладенні договору) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Ці положення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». На реалізацію вищевказаних положень Закону України «Про іпотеку» сторони в пункті 29 договору про іпотеку передбачили право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем від свого імені будь-якій особі. Отже, у зв?язку з невиконанням ПП «Лакмус» своїх зобов'язань за кредитним договором № 47-08 від 23 вересня 2008 року в розмірі 2837334 гривні 59 копійок, позивач мав право звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також позивач 27 червня 2014 року надіслав відповідачу вимогу про звільнення квартири [ADDRESS] у зв?язку із зверненням стягнення на неї. Тому він мав право, відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», на виселення всіх мешканців вищевказаної квартири. Однак при цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. В пункті 30 договору іпотеки зазначено, що він діє до повного виконання позичальником (ПП «Лакмус») та іпотекодержателем (ПАТ КБ «ПриватБанк») зобов?язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Якщо дія чи подія, яка має юридичне значення, пов?язана з настанням певного моменту у часі, то такий період є терміном. Таким чином умова договору іпотеки про дію іпотеки до повного виконання зобов?язань за кредитним договором не може розглядатись як встановлення строку дії іпотеки, який, згідно ст. 251 ЦК України обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін повернення заборгованості за кредитним договором № 47-08 від 23 вересня 2008 року закінчився 22 вересня 2009 року. Цей же термін зазначений в пункті 2 договору іпотеки. Тому саме 22 вересня 2009 року слід розглядати як строк дії договору іпотеки. Позивач звернувся до суду з позовом 10 липня 2014 року. Отже він пропустив встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності, позивачем не вчинено. Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності (а.с. 65-67, 72-75), суд повністю відмовляє в задоволенні позову у зв?язку із спливом строку позовної давності. Судові витрати позивачу суд не відшкодовує, оскільки йому повністю відмовлено в задоволенні позову. Враховуючи вищевказане,

Outcome: dismissed