Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 18 листопада 2013 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач у своєму позові посилався на те, що 20 жовтня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 18750 доларів США на 228 місяців по 20 жовтня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 жовтня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 22 жовтня 2013 року склав 95522,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2013 року складає 763512,30 грн. Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/115306/3167/74, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 18750 доларів США на 228 місяців з 20 жовтня 2006 року по 20 жовтня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором та платіжним календарем (а.с. 7-8, 9-11). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/03841/3167/74, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3788. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], домоволодіння згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11967106, виданим 27 вересня 2006 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний № 16183723, має наступні характеристики: площа земельної ділянки - 1001 кв.м. На земельній ділянці розташовано: А-1 - житловий будинок глиновал., житловою площею 23,7 кв.м., загальною площею 38,2 кв.м.; Б - літня кухня шл/бет.; б - сарай саман.; В - сарай шл/бет.; Г - погріб шл/бет.; Д - вбиральня дер.; Е - душ дер.; Ж - навіс; К, 1-7, І - споруди, яке належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3781; земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3784 (а.с. 12-13, 14, 15, 21). Відповідачем порушуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 22 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 95522,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2013 року становить 763512,30 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 16934,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2013 року становить 135359,62 грн.; - заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 12216,69 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2013 року становить 97648 грн.; - заборгованості по пені в розмірі 66371,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2013 року становить 530504,68 грн. (а.с. 24-27). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивачем 09 вересня 2013 року було направлено [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором (а.с. 22), про що свідчить реєстр поштових відправлень (а.с. 23), але до цього часу заборгованість за кредитним договором сплачено не було. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, добровільно не сплатив заборгованість за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Згідно п. 42 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки не нижче за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України в процедурі виконавчого провадження. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю доведені, законні, обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних з вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3441 грн. (а.с. 6), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved