Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач 09.07.2014р.р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення необґрунтовано виплаченої заробітної плати. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідач, перебуває у трудових відносинах та постійно працює на посаді лікаря у Дніпропетровському клінічному об'єднанні швидкої медичної допомоги з 12.10.1976р., згідно з довідкою з основного місця роботи. 12.03.2009р. відповідач був прийнятий за сумісництвом до КП «Теплоенерго» на посаду фельдшера у автотранспортну дільницю підприємства позивача, про що свідчить наказ №99к від 12.03.2009р. На вказаній посаді відповідач працював до 28.05.2014р. та був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпІІ України на підставі наказу №244к від 28.05.2014р. Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській обл. (далі-Інспекція) проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої встановлено ряд порушень, на думку інспекції, чинного законодавства, що викладені в акті ревізії від 07.04.2014р. № 06-21/07. На підставі результатів ревізії інспекцією складено вимогу до позивача № 04-06-05-15/4956 від 13 травня 2014р. У акті ревізії, зазначеному вище, вказується, що за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р. проведена перевірка по окремих зовнішніх сумісниках, зокрема по [PERSON], на предмет правильності нарахування заробітної плати. За результатами перевірки було встановлено, що відповідачу було нараховану зайво виплачену заробітну плату в розмірі 3 305,23 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь надмірно сплачену заробітну плату у сумі 3 305,23 грн. 15.10.2014р. [PERSON] надав суду заперечення на позовну заяву в якому вказав, що дійсно 12.03.2009р. був прийнятий за сумісництвом до підприємства позивача КП «Теплоенерго» на посаду фельдшера у автотранспортну дільницю підприємства. За весь час виконання своїх професійних обов'язків на займаній за сумісництвом посаді на підприємстві, сумлінно, в повному обсязі виконував всі покладені на нього обов'язки згідно штатного розкладу. Звернення позивача вважає безпідставним тому, що в його обов'язки не входило знати, а тим більше контролювати порядок складення табелів та обчислення і нарахування заробітної плати. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. 14.10.2014р. Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області надала пояснення щодо позовної заяви, в яких пояснила, що перевірка була проведена згідно чинного законодавства та вимоги позивача є обґрунтованими. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити Відповідач надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в позові. Третя сторона 12.11.2014р. надіслала суду клопотання з проханням розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, перебуває у трудових відносинах та постійно працює на посаді лікаря у Дніпропетровському клінічному об'єднанні швидкої медичної допомоги з 12.10.1976р., згідно з довідкою з основного місця роботи (а.с.23). 12.03.2009р. відповідач був прийнятий за сумісництвом до КП «Теплоенерго» на посаду фельдшера у автотранспортну дільницю підприємства позивача, про що свідчить наказ №99к від 12.03.2009р. (а.с.24). На вказаній посаді відповідач працював до 28.05.2014р. та був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі наказу №244к від 28.05.2014р. (а.с.25) Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській обл. (далі-Інспекція) проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р., за результатами якої встановлено ряд порушень, на думку інспекції, чинного законодавства, що викладені в акті ревізії від 07.04.2014р. № 06-21/07. (а.с.6-9). На підставі результатів ревізії інспекцією складено вимогу до позивача № 04-06-05-15/4956 від 13 травня 2014р. в якій вказано, що вона має обов'язкових характер та містить вимогу до позивача вжити всіх, передбачених законодавством, заходів для відшкодування завданої шкоди (а.с.10-12). У акті ревізії, зазначеному вище, вказується, що за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р. проведена перевірка по окремих зовнішніх сумісниках, зокрема по [PERSON], на предмет правильності нарахування заробітної плати. Водночас, інспекція листом від 27.01.2014р. звернулась до головного лікаря Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги за документацією відносно відповідача - штатні розклади, табелі обліку використання робочого часу, графіки роботи, відомості нарахування заробітної плати та інше (а.с.20). Співставленням даних графіків роботи, табелів обліку робочого часу за основним місцем роботи відповідача з даними обліку робочого часу за сумісництвом в КП «Теплоенерго» по фельдшеру [PERSON] встановлені окремі випадки оплати праці останнього за сумісництвом під час знаходження його на основному місці роботи. Зокрема, за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р. відповідачу проведено нарахування та виплату заробітної плати на загальну суму 26 625,57 грн., а необхідно було нарахувати 23 320,34 грн., таким чином зайве нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] склали 3 305, 23 грн. (а.с.14-18). Даний факт, крім акту ревізії та вимоги (п.7) інспекції підтверджується реєстром головного державного фінансового інспектора Пліс Н.В. (а.с.13). Згідно з п.1 «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Відповідно до ст.94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за фактично виконану ним роботу. Згідно з ст.19 ЗУ «Про оплату праці» працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Відповідач отримував нараховану йому заробітну плату за відпрацьований час згідно з існуючою системою оплати праці - почасово відповідно до табелів обліку робочого часу. Як встановлено інспекцією у ході ревізії, фактично у [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем по заробітній платі через надмірно виплачені суми внаслідок лічильних помилок (облік робочого часу). Відповідно до ст.127 КЗпП України для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Внаслідок того, що відповідач був звільнений з підприємства, відрахування з його заробітної плати здійснити було неможливо. У даному випадку позивач вважає, що його право відмовою відповідача компенсувати зайві витрати по заробітній платі, одержані ним, порушують право позивача і позивач вправі захисти порушене право у судовому порядку, згідно із ст.ст.11 та 16 ЦК України. Згідно з ст.221 КЗпП України трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, виходячи з вищевказаних правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними у зв'язку з тим, що відповідно до ст.127 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право на компенсацію зайво виплачених коштів внаслідок лічильних помилок. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved