Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.12.2007 р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір HMC0GI0000002529. Відповідач отримала кредит у розмірі 500\~000 грн. на строк до 21.01.2020р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки від 20.12.2007р. з [PERSON] Банк виконав зобовязання перед відповідачем, однак [PERSON] порушила умови договору та її заборгованість перед банком станом на 11.02.2015р. складає 3\~415\~126,07 грн., а саме: 488749,67 грн. заборгованість за кредитом, 996190,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1\~619\~719,90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 3 10466,01 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, в подальшому звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав, звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, при цьому зазначив, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 27.04.2010р., яке набрало законної сили 22.11.2010р., в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором в сумі 536136,93 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом продажу квартири на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна. Рішення не виконано з вини банку, який не має права продовжувати проводити нарахування в разі дострокового стягнення боргу, що мало місце в 2010 році. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що проживає та зареєстрований у [INFO], банк не повідомляв його про існування заборгованості, йому стало відомо про це в 2010 році, коли суд залучав його до участі в справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що порука припинилася, оскільки банк пропустив шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке в подальшому змінилося на ПАТ КБ «Приватбанк) та відповідачем [PERSON] 20 грудня 2007 року укладено кредитний договір HMC0GI0000002529, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 500\~000 гривень, строком до 21 січня 2020 року. Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки HMC0GI0000002529 від 20 грудня 2007 року. Відповідно до умов цього договору він поручився перед кредитором за виконання [PERSON] умов кредитного договору. Предметом даного позову є стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за кредитним договором від 20.12.2007 року в сумі 3\~415\~126,07 грн. солідарно, що складаються з: 488749,67 грн. заборгованість за кредитом, 996190,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1\~619\~719,90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 3 10466,01 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс 13. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2010р., яке набрало законної сили 22.11.2010р., задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором HMC0GI0000002529 від 20.12.2007р. в сумі 536136,93 грн., яка виникла станом на 06.03.2009р. та складається з 488981,22 грн. заборгованість за кредитом, 44537,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2618,62 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом продажу квартири на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна. Зі змісту вищезазначеного рішення суду та позовної заяви видно, що відбулося дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Як встановлено судом, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2010р. не виконано, 26.09.2013р. виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та розяснено право на повторне предявлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону. Станом на день розгляду справи вищевказаний виконавчий документ ПАТ КБ «Приватбанк» повторно у відділ ДВС Шепетівського МРУЮ для виконання не предявлявся. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Суд вважає, що в результаті ухвалення рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2010 року про дострокове стягнення з позичальника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 536136,93 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, припинилися правовідносини сторін щодо сплати чергових платежів, нарахування та сплати відсотків, комісійних, штрафних санкцій, тощо. Разом з тим, у відповідача виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих відсотків, які стягнуті з відповідача за вищевказаним судовим рішенням, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. З матеріалів справи вбачається, що вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, ПАТ «ПриватБанк» не заявляв. Щодо стягнення заборгованості з поручителя [PERSON], суд виходить з наступного. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Згідно з п. 4.2 договору поруки від 20.12.2007р. порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за договором про іпотечний кредит. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ст. 1050 ЦК України право на дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, предявивши до суду позов 30.03.2009р., змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання. Отже, у разі зміни кредитором строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-53цс14. Враховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до поручителя лише 27.02.2015р., суд дійшов висновку, що порука припинилася. Що стосується позовної давності, то питання щодо її застосування вирішуватись не може, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові по суті позовних вимог. У звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed