Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із заявою до відповідача про звернення стягнення на іпотечне майно. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 212/м\~\~від 10 січня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 130 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 січня 2023 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Свої зобовязання позивач виконав в повному обємі, надавши відповідачу кредит в сумі 130\~000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 30.03.2015року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 444 320,75доларів США,\~\~яка складається з: 127 748,14доларів США - заборгованість за кредитом; 278 462,74долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 116 941,58долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 10.01.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: господарські приміщення /А-2/, загальною площею 198,9 м2, що розташовані за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 6. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень. Згідно п. 13 договору іпотеки обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 761\~485,00 грн. В зв'язку з чим, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 212/м від 10.01.2008 року в розмірі 444\~320,75 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.03.2015 року становить 1 041 878,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: господарські приміщення /А-2/, загальною площею 198,9 м2, що розташовані за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 6, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, а також стягнути судові витрати у справі. Представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав в ньому зазначених та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подав заяву про застосування строків позовної даності та просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 212/м\~\~від 10 січня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 130 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 січня 2023 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Свої зобовязання позивач виконав в повному обємі, надавши відповідачу кредит в сумі 130\~000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 30.03.2015року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 444 320,75доларів США,\~\~яка складається з: 127 748,14доларів США - заборгованість за кредитом; 278 462,74долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 116 941,58долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 10.01.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: господарські приміщення /А-2/, загальною площею 198,9 м2, що розташовані за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 6. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень. Згідно п. 13 договору іпотеки обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 761\~485,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 15.7.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. В розумінні ч. 1 до ст. 12, ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 39 цього Закону, іпотекодержатель при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки повинен доводити неналежне\~\~виконання боржником основного зобовязання, а обовязок доказування того, що порушення відповідачами умов основного зобовязання та іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, покладений на іпотекодавця, чого в ході судового розгляду справи стороною відповідача зроблено не було. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що цей договір діє до повного виконання сторонами зобовязань за даною угодою. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Судом враховано, що відповідно до експертного заключення оціночна вартість обєкта нерухомості, а саме: господарські приміщення /А-2/, загальною площею 198,9 м2, що розташовані за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, буд. 6, станом на 24.11.2015 року становить 420\~970,00 грн. Дане заключення сторонами не заперечувалося . Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставна і підлягає до задоволення. Крім того, відсутні підстави для застосування позовної давності до даних кредитних правовідносин, так як згідно п. 1.3 кредитного договору кредитні кошти надавались на строк по 08.01.2023 року, а позивач з врахуванням положень ст.ст. 257, 261 ЦК України, звернувся з позовом до суду до цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved