Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач 08.12.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому вказує, що з 26.09.1998 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. На момент звернення до суду між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати неповнолітню дитину. Позивач без участі відповідача не має змоги забезпечити дитині належного виховання та розвитку. Відповідач працює у Полтавському загоні воєнізованої охорони начальником пожежного потягу станції Смородино, має стабільний дохід, можливість надавати допомогу на утримання дитини, інших дітей, окрім спільної дитини, а також непрацездатних батьків [PERSON] не має. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що позов визнає, просить справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що Відділом реєстрації актів цивільного стану Лебединського районного управління юстиції у Сумській області між [PERSON] та [PERSON] 26.09.1998 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 150, остання після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.5). У сторін у шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 174 ЦПК України суд у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене вище, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 08 грудня 2016 року. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи, що позивачі за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 551,20 грн. 20 коп. судового збору. На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. За таких обставин,

Outcome: approved