Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

подано позов, в якому позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму в розмірі 5135,00 грн., отриманих відповідачем згідно з договором позики від 12 вересня 2016 року, 1540,50 грн. відсотків за договором позики, 640,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 12 вересня 2016 року позивач передав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 5135,00 грн. з кінцевим терміном повернення 12 грудня 2016 року, про що відповідач склав відповідну розписку. Станом на день розгляду справи сума боргу не повернута, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, борг не повернув, на претензію позивача про повернення боргу, отриману відповідачем 23 лютого 2017 року не відреагував. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача передані в борг грошові кошти, відсотки за договором та витрати на правову допомогу. Представник позивача надав суду заяву, згідно з якою позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ч.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Так, вбачається, що 12 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 5135,17 грн. А відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму боргу на протязі трьох місяців рівними частками, однак не пізніше 12 грудня 2016 року. У випадку прострочення повернення останньої частини позики - сплатити штраф позикодавцеві в розмірі 10 % від суми боргу, що залишилася за кожен день прострочення. Також, з наданої суду розписки, складеної [PERSON] 12 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в 5135,17 грн. Таким чином, вбачається, що 12 вересня 2016 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти, які зобов`язалася повернути в строк до 12 грудня 2016 року. 23 лютого 2017 року відповідачем отримано претензію позивача від 20 лютого 2017 року про необхідність у строк до 01 березня 2017 року повернути грошові кошти, отримані у позику та штрафу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. За ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. За положеннями ст.ст.549 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Судом встановлено, що в порушення умов договору, станом на 21 червня 2017 року відповідачем сума боргу за договором позики в повному обсязі не повернута, залишок несплаченої заборгованості складає 5135,17 коп., а відтак означена сума підлягає стягненню з відповідача в силу положень ст.ст. 625, 1049 ЦК України. Позивач, за позовною заявою просить стягнути з відповідача відсотки за договором в розмірі 1540,50 грн. Так, виходячи з дати договору позики, відсутності в ньому положень про розмір відсотків, з урахуванням облікової ставки НБУ, розмірі відсотків за період з 12 вересня 2016 року по 24 березня 2017 року становить 386,88 грн. Однак, визначаючи суму в розмірі 1540,50 грн. як відсотки за договором, позивач в обґрунтування підстав для стягнення означеної суми вказує в вступній та описовій частинах позову окрім ст.536 ЦК України на положення ст.ст.536, 549 ЦК України. Так, строк прострочення зобов`язання відраховуючи від останнього дня, встановленого для виконання зобов`язання на момент звернення з позовом становить 102 дні. За таких обставин, визначена договором сума штрафу станом на день звернення з позовом становить 52378,73 грн. (5135,17 * 0,1 * 102) За таких обставин, враховуючи положення статті 11 ЦК України, з урахуванням суми, заявленої позивачем до стягнення з відповідача суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості за договором позики, в розмірі 5135,17 гривень, суму відсотків за договором, що виникла станом на 24 березня 2017 року в розмірі 386,88 грн., суму штрафу станом на 24 березня 2017 року в розмірі 1153,62 грн. Крім того, оскільки позивачем сплачено судовий збір під час звернення до суду з позовом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу, підтверджену поданими представником позивача доказами в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved