Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Перший позивач - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог Управління державної казначейської служби України, за якою просить суд: стягнути з Ужгородської міської ради, а саме місцевого бюджету м. Ужгород, з розрахункового рахунку р/р 31514931700002 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 20 075,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 23 листопада 2006 року Ужгородська міська рада прийняла рішення № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким запровадила додаткові умови для отримання мешканцям м. Ужгород земельних ділянок у приватну власність. Згідно рішення УМР від 23.11.06 № 99 при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва (крім пільгових категорій громадян, визначених законодавством) передбачені були обовязкові наступні умови: 1. Передплати до бюджету розвитку міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25 грн. за 1 кв.м. протягом 30 календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою. Встановити, що 50% від одержаних коштів спрямовується на розвиток інфраструктури даного мікрорайону (виготовлення технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, винос земельної ділянки в натуру, профілювання доріг, тощо). 2. Зобовязати громадян, що одержали земельні ділянки дня будівництва індивідуального житлового будинку створити товариство забудовників для централізованого розвитку інфраструктури кварталу. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку (державний акт) видавати членам товариства забудовників. 3. У разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. 05.02.2008 року згідно рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради № 621 позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вулиці Загорської, поз. 295, площею 0,0803 га. Для отримання державного акту на право приватної власності на землю позивач зобовязана була сплатити 20 075,00 гривень з врахування розміру земельної ділянки (0,0803 га * 25 грн.). Позивачу було надано розрахунок внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода, згідно якого вона мала сплатити 20075,00 грн. за кодом одержувача - 22108040 - місцевий бюджет на розрахунковий рахунок № 31514931700002 МФО 812016. Вважаючи вимоги Ужгородської міської ради законними, нею в бюджет міста Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода було сплачено кошти в сумі 20075,00 грн., а саме на розрахунковий рахунок 31514931700002, що підтверджується квитанцією № 15 від 19.09.2008 року та отримала на руки державний акт серії ЯЗ № 222630 на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд м. Ужгород, по вул. Саксаганського 29 площею 0,0803 га. В січні 2016 року із Єдиного державного реєстру судових справ їй стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а-1024/11 від 14.02.2013, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано. Тому позивач вважає, що Ужгородська міська рада безпідставно володіла її коштами в сумі 20 075 грн. і після визнання рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 незаконним, повинна була повернути їй вказані кошти, чого відповідачем не було здійснено і в неї виникли підстави права вимоги цих коштів. В судове засідання позивач не прибув, проте надав суду заяву за якою просить завершити розгляд справи за його відсутності. Відповідач Ужгородська міська рада просить суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях, застосувати строки позовної давності, розглянути справи за відсутності представника. Третя особа просить суд також відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена, проте повноважний та компетентний представник у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2006 року на ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради було прийняте рішення № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», відповідно до якого при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва (крім пільгових категорій громадян, визначених законодавством) було передбачено обовязковими наступні умови: передплати до бюджету розвитку міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25,0 грн. за 1 кв.м протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою; встановити, що 50% від одержаних коштів спрямовується на розвиток інфраструктури даного мікрорайону (виготовлення технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, винос земельної ділянки в натуру, профілювання доріг, тощо); зобов'язати громадян, що одержали земельні ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку створити товариство забудовників для централізованого розвитку інфраструктури кварталу. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку (Державний акт) видавати членам товариства забудовників. У разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. 05.02.2008 року згідно рішення ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 621 позивачу [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вулиці Загорської, поз. 295, площею 0,0803 га. та надано Розрахунок внесення коштів на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури, відповідно до якого позивач зобовязана була сплатити 20 075,00 гривень з врахування розміру земельної ділянки (0,0803 га * 25 грн./1кв.м.). Позивачем було сплачено кошти в сумі 20075,00 грн. на розрахунковий рахунок 31514931700002, що підтверджується квитанцією № 15 від 19.09.2008 року. 01 липня 2009 року позивачем був отриманий державний акт серії ЯЗ № 222630 на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд м. Ужгород, по вул. Саксаганського, 29, площею 0,0803 га. Як стверджує позивач у січні 2016 року із Єдиного державного реєстру судових справ їй стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а-1024/11 від 14.02.2013, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 у адміністративній справі № 2-а-1024/11, було задоволено позов Особи 1 до Ужгородської міської ради, треті особи Управління Державної казначейської служби у м. Ужгороді, Головне управління Державного казначейства України в Закарпатській області про визнання рішення незаконним та його скасування; визнане протиправним та скасоване рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва». Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі № 876/6629/13 вищезазначена постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 у адміністративній справі № 2-а-1024/11 по суті була залишена без змін, змінена лише в частині стягнення судових витрат. Таким чином постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 у адміністративній справі № 2-а-1024/11 набула законної сили з 20.03.2014 року. З огляду на викладене та у відповідності до ст. 1212 ЦК України позивач просить суд стягнути з Ужгородської міської ради на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 20 075,00 грн. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. До спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки, який не сплинув на день звернення позивача до суду з відповідним позовом із 20.03.2014 року - дати коли набула законної сили постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 у адміністративній справі № 2-а-1024/11, відтак заперечення відповідача з цього приводу не приймаються судом до уваги. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки підстава, на якій було набуте майно грошові кошти відповідачем Ужгородською міською радою, згодом відпала, позов заявлений позивачем до суду обґрунтовано у відповідності до статті 1212 ЦК України, безпідставно набуте майно грошові кошти у сумі 20 075,00 грн. підлягають поверненню позивачеві, тому позов слід задовольнити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved