Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

ПАТ Комерційний банк «Надра» звернулось з позовом, який уточнили 09.12.2014 року (а.с.86-87) про стягнення з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 36-05/06/11/11/304/2006/129 станом на 08.12.2014 року в розмірі 46160,78 доларів США та судові витрати. Заявлені вимоги обгрунтовують тим, що 17.07.2006 року між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 36-05/06/11/11/304/2006/129 на суму 22500,00 доларів США, строком користування до 17.07.2036 року, погашенням кредиту, виплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 10 % річних та платою за управління кредитом з розрахунку 0,35%. Зобов'язання щодо надання кредиту Позивачем були виконані належним чином, що підтверджується відповідними платіжними документами. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору виконує неналежним чином, що виражається в неповернені кредиту в строк, передбачений кредитним договором, внаслідок чого утворилась заявлена до стягнення заборгованість. Зобов'язання відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечені договором поруки від 17.07.2006 року, укладеного між Позивачем та [PERSON] У відповідності до умов договору поруки [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Вимоги позову обгрунтовують умовами кредитного договору, договору поруки та ст.ст. 553,554,1048, 1050, 1054 ЦК України. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» (а.с.58-61) про визнання недійсним кредитний договір № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17 липня 2006 року та договори, укладені на його виконання: - договір поруки № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17 липня 2006 року; - договір іпотеки від 17 липня 2006 року. Свої вимоги мотивують тим, що 17.07.2006 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17 липня 2006 року. В порядку забезпечення по цьому кредитному договору були укладені наступні договори на його основі: - договір поруки № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17 липня 2006 року; - договір іпотеки від 17 липня 2006 року. Згідно з п.1.1. кредитного договору № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17 липня 2006 року Банк надав [PERSON] кредит в сумі 22500,00 доларів США, що складали на той момент еквівалент 113625 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення. Зазначають, що ПАТ «КБ «Надра» за відсутності генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, не мав права згідно ст. 1054 та п. 6 ч. 1 ст.4, ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг» надавати споживчий фінансовий кредит іноземною валютою [PERSON] Станом на дату підписання кредитного договору №36-05/06/11/11/304/2006/129 ПАТ «КБ «Надра» не був уповноваженим банком з надання кредиту (фінансового кредиту) фізичній особі іноземною валютою відповідно до ч. 3 ст. 91, ст. 227 ЦК України, п.3 ч.1 ст.1, п. 6 ч.1 ст. 4, ст. 34, п.5 розділу VІІІ ЗУ «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг», п. 3 ст.1, ч.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Всупереч вимогам п.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 80, 91, 92 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ПАТ «КБ «Надра» не було надано інформації [PERSON] про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність при підписанні кредитного договору №36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006 року. Визнання недійсним кредитного договору №36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006 року створює правові наслідки, за якими мають бути визнані недійсними також договори укладені на його виконання, а саме: - договір поруки № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17 липня 2006 року; - договір іпотеки від 17 липня 2006 року. В обґрунтування вимог зустрічного позову посилаються на Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.11 р., ст.ст. 4, 15, 16, ч.3 ст. 91, ст. 1054, ч. 1 та ч. 5 ст. 203, ст. 215, ст. 227 ЦК України, ст. 11, 15, ч.1, п.5 ч.2 та ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», п. 6 ст. 4, ч.3 ст.5, ч. 2 ст. 34, п.5 розділу VІІІ ЗУ «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». В судовому засіданні представник позивача ПАТ «КБ «Надра» позов підтримав, просив задовольнити. Посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстава, викладених в письмових запереченнях (а.с.68-73). Крім того просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Відповідачі заявлений позов ПАТ «КБ «Надра» не визнали, просили відмовити. Зустрічний позов підтримують в повному обсязі і просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] пояснила, що до жовтня 2012 року повністю здійснювала платежі по кредитному договору, а з листопада 2012 року по жовтень 2013 року погашали кредит частинами. За період користування кредитними коштами сплатила більше 21000 доларів США. З 2013 року кредит не погашає, оскільки змінився курс долару США, має малолітню дитину, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відповідач [PERSON] не працює з 2008 року. Будинок, який придбаний за кредитні кошти є їх єдиним житлом. Вважає, що Банк нав'язав їй свої послуги щодо отримання кредиту в іноземній валюті та ввів в оману щодо умов кредитування. Представник [PERSON] в судовому засіданні вважав, що позов, заявлений до ПАТ «КБ «Надра» задоволенню не підлягає. Зустрічний позов підтримав, просив задовольнити, пояснив, що вважає, що відповідачами не пропущено строк звернення до суду з зустрічним позовом, оскільки умови договору виконувались на протязі 6 років. При укладенні кредитного договору не дотримано ст. 509 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності. Договір кредиту має бути визнаний недійсним з моменту укладення на підставі ст.ст. 203, 207 ЦК України, оскільки при укладанні договору кредиту відповідачка [PERSON] не була повідомлена про особу банку, кредит виданий за відсутності генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ПАТ Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню частково, зустрічний позов [PERSON], [PERSON]В до ПАТ Комерційний банк «Надра» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки задоволенню не підлягає. При цьому суд виходив з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2006 року між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого виступає ПАТ «Комерційний банк «Надра» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 36-05/06/11/11/304/2006/129 (а.с.46-47), відповідно до п.1.1 умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 22500 доларів США в порядку і на умовах, визначених цім Договором. Відповідно до п. 1.2. кредит надається для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 3238 від 17.07.2006 р., що укладений між Позичальником та [PERSON], згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно - житловий будинок № 28, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Рудого. Згідно п. 1.3. кредитного договору, за користування та управління кредитом: встановлено відсоткову ставку у розмірі 10% відсотків річних; плата за управління кредитом сплачується Позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за Кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити Банку), зазначеним у п.1.1. цього Договору. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит строком до 17 липня 2036 року. Надання Кредит відбувається лише за умови надання Позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов'язань по цьому Договору, а саме підписання на нотаріального оформлення договору іпотеки нерухомого майна. Відповідно до п. 3.3.1 Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п.п.1.3.1, 1.3.2 цього Договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті Кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідно платежу складає 272,75 доларів США 75 центів. Укладення зазначеного кредитного договору відповідачка [PERSON] не заперечує. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника перед Банком за кредитним договором № 36-05/06/11/11/304/2006/129, між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого виступає ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], 17.07.2006р. уклали договір поруки № 36-05/06/11/11/304/2006/129 (а.с.7), згідно якого Поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006р. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором в повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають як солідарні боржники. П. 1.3. Договору поруки визначено, що відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні Позичальником Зобов'язань в цілому. Також, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника перед Банком за кредитним договором № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006р. між ВАТ комерційний банк «Надра», правонаступником якого виступає ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] 17.07.2006 року укладено договір іпотеки, згідно п. 1 якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за [ADDRESS] (а.с.49-52). 17.07.2006 року Банк перерахував, а [PERSON] отримала 22500 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 17.07.2006 р. (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 7, 8 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом. За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу, (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року. Згідно ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кошти, це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року із наступними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На час видачі кредиту терміни та суми кредитів в іноземній валюті законодавством не визначені. За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку дозволу, тобто генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Таким чином, посилання відповідачів на відсутність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є необґрунтованими, ВАТ комерційний банк «Надра», отримавши в установленому порядку банківську ліцензію № 21, яка зареєстрована Національним банком України 26.10.1993 року за номером 205 (а.с.74) та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.75-76), який є генеральною ліцензією на валютні операції, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, в тому числі і надання кредиту [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на валюто-обмінні операції, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Посилання відповідачів, що при укладенні кредитного договору позивач порушив положення постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» є безпідставними, оскільки дана постанова набула чинності 17.07.2007 року, тобто після укладення спірного кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, що підтверджується її особистим підписом в анкеті-заяві від 11.07.2006 року (а.с.79). Відповідно до змісту ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні представник позивача заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Відповідачі поновити строк позовної давності не просять, причини пропуску строку позовної давності не зазначили, представник позивача помилково вважає, що відповідачі не пропустили строк позовної давності. Початок перебігу строку позовної давності потрібно рахувати з 17.07.2006 року - дати укладення спірного правочину між сторонами, позов подано до суду тільки 04.11.2014 p., тобто більше ніж через 3 роки (ст. 257 ЦК України). За таких обставин строк позовної давності по даній справі позивачами пропущено без поважних причин. Представником ПАТ «КБ «Надра» заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в запереченнях (а.с.72) і в судовому засіданні. Беручи до уваги, що [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом з пропуском строку позовної давності (більш ніж на 8-м років), а представник позивача заявив про застосування судом строку позовної давності, то відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні вимог [PERSON], [PERSON] належить відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності та відсутністю підстав для його поновлення. Взяті на себе обов'язки за кредитним договором по сплаті кредиту [PERSON] не виконує. Станом на 08.12.2014р. загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006р. складає 46160,78 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21985,95 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 4865,40 доларів США, заборгованість по сплаті комісії - 1106,35 доларпів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 15953,08 доларів США, штраф за порушення вимог кредитного договору - 2250,00 доларів США (а.с.88-90). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача [PERSON] є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.07.2006 року було укладено договір поруки № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006р. з [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що сума пені за прострочення сплати мінімального платежу за кредитними договором, яка нарахована за період з 08.12.2013 року по 08.12.2014 року в розмірі 15953,08 доларів США, що відповідач [PERSON] не працює, відповідачі на утриманні мають малолітню дитину, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за прострочення сплати кредиту до 2000 доларів США. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови від 18.12.2009 року № 14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошей в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, необхідно стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 36-05/06/11/11/304/2006/129 від 17.07.2006р. станом на 08.12.14. у розмірі 32207,70 доларів США (що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ (15,64) еквівалентно 503728,43 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судові витрати пропорційно до розміру позовних вимог, в розмірі 2557 грн. 80 коп. - по 1278 грн. 90 коп. з кожного.

Outcome: partial