Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулось до Гірницького районного суду м. Макіївки з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредитної лінії, стягнення судових витрат та витрат на інформаційно - технічне забезпечення. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними. Згідно ухвали суду від 30 січня 2014 року у вказаній цивільній справі було замінено позивача ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна». У судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Алімов А.С., який діяв на підставі довіреності, заявлений позов підтримав в повному обсязі та зазначив суду, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений договір про надання кредиту CМ - SME 106/113/2008 на споживчі цілі у розмірі 259 995 доларів 34 центи США. Відповідач, згідно умов кредитного договору, прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і використати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі. У зв'язку з тим, що відповідачем не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, ПАТ на підставі умов пункту 1.9.1 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов'язань за кредитним договором про погашення заборгованості. Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але станом на дату подання позову вимога відповідачем не виконана та відповідні суми ПАТ не сплачені. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за кредитом складає 266 350 доларів 69 центів США; 10 091 долари 35 центів США заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам; 57 999 гривень 95 копійок нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю. ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 25 березня 2008 року, укладеним між ПАТ та відповідачем. Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо вимоги до відповідача за кредитним договором CМ - SME 106/113/2008, у зв'язку з чим, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прохав суд задовольнити первинний позов у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ТОВ заборгованість відповідача за кредитом у розмірі 266 350 доларів 69 центів США; 10 091 долари 35 центів США заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам; 57 999 гривень 95 копійок нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту, а також судові витрати у вигляді державного мита та витрат на ІТЗ. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» представник ТОВ прохав відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. Представник [PERSON] - [PERSON] який діяв на підставі довіреності заперечував проти позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а зустрічний позов [PERSON] підтримав та прохав суд його задовольнити, оскільки вважав, що банк уклавши кредитний договір в іноземній валюті порушивши вимоги ст. 99 Конституції України, яка встановлює, що грошовою одиницею в Україні є гривня. В порушення вимог діючого законодавства України, а саме Цивільного Кодексу України, Господарського Кодексу, вимог Закону України «Про Національний Банк України», декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», постанови КМ України від 18 грудня 1998 року № 1998 «Про удосконалення порядку формування цін» зазначати ціну в іноземній валюті банк не міг, оскільки єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, є гривня, а банк в договорі міг зазначити ціну саме в гривнях, або в гривнях з визначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті. Крім цього, представник [PERSON] зазначив, оскільки валюта в договорі була визначена як долари США (іноземна валюта) та має місце перехід права власності, то надання кредиту в доларах США, це валютна операція, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії, та відповідно якої банк не мав, отже надання кредиту, у такому випадку, на думку представника [PERSON], суперечило діючому законодавству України. До того ж, представник [PERSON] звернув увагу суду, що кредитний договір було укладено 25 березня 2008 року, тобто у період коли курс долара США по відношенню до гривні України складав 1 $ до 5.05 UAH. Після зростання курсу долара США по відношенню до гривні України виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені в статті 3 ЦК України - принципу справедливості, тому такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника - споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного Кодексу України. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункт, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що дає право для позичальника відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Отже, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнано судом недійсним. В забезпечення зобов'язання споживача по кредиту був підписаний договір іпотеки від 30 липня 2008 року. Згідно умов п.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. До цього ж, заперечуючи проти позову [PERSON] зазначав, що застосування відповідно до п. 3, ч. 1, кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом плаваючої ставки з фіксованим відсотком 5 % річних за первинним кредитним договором є незаконним. Крім того, графік повернення кредиту, що містить розрахунки до 27.03.2023 року, визначає застосування фіксованої ставки у розмірі 7 %, за змістом позовної заяви до розрахунку заборгованості застосовано розмір фіксованої ставки процентів за користування кредитом 5 %. За таких підстав представник відповідача (за первинним позовом) прохав в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення сум - відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів задовольнити у повному обсязі та визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки. Представник ПАТ «ОТП Банк» до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, що відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України не є перешкодою у розгляді вказаної заяви. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, вважає, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обґрунтований та підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON], відповідно, не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до загальних положень про зобов'язання ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України. В статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено поняття банківського кредиту - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до умов ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір CМ - SME 106/113/2008 з подальшими змінами та доповненнями з цільовим використанням - на споживчі цілі, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 259 995 доларів 34 центи США (а.с. 6 - 9). Розмір кредиту було збільшено до 266 350 доларів 69 центів США, відповідно до умов додаткового договору № 2, укладеного 27 квітня 2009 року до кредитного договору. (а.с. 12-13) Відповідно до п.1.1 ст.1 ч. 2 кредитного договору [PERSON] прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути ПАТ суму отриманого кредиту, а також сплатити ПАТ відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені в кредитному договорі. У зв'язку з тим, що [PERSON] не було дотримано зазначених умов кредитного договору ПАТ на підставі умов п. 1.9.1 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання [PERSON] його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до умов п. 1.4.1.1 кредитного договору у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів. Згідно з умовами п. 1.4.1.2 кредитного договору у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Відповідно до умов пункту 1.4.1.3 кредитного договору плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Згідно з умовами пункту 1.4.1.3.1 кредитного договору плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору. Пунктом 1.4.1.3.2 кредитного договору плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь - яких додаткових договорів до цього договору. Таким чином, суд зробив категоричний висновок, що виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є збільшенням процентної ставки в односторонньому порядку, а є заміною розміру ставки, що прямо передбачено умовами двостороннього кредитного договору. Так, пунктом 1.4.1.4 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються на фактичну суму наданих кредитних коштів і за фактичний час використання таких коштів, включаючи день видачі та включаючи день повернення. Згідно з умовами пункту 1.4.1.5 кредитного договору проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником кожного календарного місяця у день сплати процентів на транзитний або поточний рахунку у банку та в розмірі визначеному п. 1.4.1.1 - 1.4.1.4 цього договору. Якщо дата сплати процентів припадає на не банківський день - платежі здійснюються позичальником у банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього для поточного місяця. Відповідно до умов п. 1.4.1.6 кредитного договору у будь - якому випадку, при повному поверненні суми кредиту, нараховані проценти повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку передбаченому в п.п. 1.4.1.1. - 1.4.1.4. кредитного договору та повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. Так, згідно умов п.1.5.1 статті 1 частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється [PERSON] щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку повернення кредиту. У відповідності до п. 3 ч.1 кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовуються плаваюча процентна ставка, фіксований відсоток якої складає 5.00 % річних. Згідно наданого розрахунку загальна заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам на момент звернення до суду складає - 10 091. 35 доларів США. Також п. 4.1.1 статті 4 частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеняв розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки; пеня сплачується додатково до прострочених сум. Згідно наданого розрахунку за несвоєчасне повернення кредиту [PERSON] нарахована пеня, станом на момент звернення до суду, розмір якої складає - 57 999.95 гривень. Таким чином, згідно наданого розрахунку позичальник [PERSON] внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором має заборгованість у вигляді: - 266 350.69 доларів США - заборгованість за кредитом; - 10 091.35 доларів США сума заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам по день звернення до суду; - 57 999.95 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов'язання. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю. Згідно ст. 1 вказаного договору кредитний портфель - права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами , яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь - які штрафні санкції (у разі їх наявності) на дату набранні чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього договору. Отже, ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 30 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем. Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо вимоги до відповідача за кредитним договором CМ - SME 106/113/2008, у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з відповідача на користь ТОВ заборгованості відповідача за кредитом у загальному розмірі 276 442 долари 95 центів США; 57 999 гривень 95 копійок. Крім цього, вирішуючи питання що стягнення сум заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та спростовуючи доводи представника [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити, що п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, у разі виникнення спору щодо отримання кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (п.п «г» п. 4 ст. 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 1 4жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9.11.2004 р. № 1429/10028). Згідно з п. 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на використання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 року № 3034 - VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної за сторін кредитного договору. Також, п. 13 вищевказаної Постанови передбачено, що відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 11 закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795 - VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів УЦкраїни щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути судом визнаний недійсним, отже, оскільки кредитний договір між ОТП «Банк» та [PERSON] було укладено у 2008 році, то такі підстави для визнання договору недійсним на оспорюваний кредитний договір не поширюються. Слід зауважити, що п.п. 15, 16 вищевказаної Постанови встановлено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2.1 додаткового договору № 2 від 27 квітня 2009 року (а.с. 12 - 13) сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: 2.1.1 викласти п. 3 частини № 1 кредитного договору в наступній редакції: П. 3 сторони наступним домовились: 3.1 на період з моменту підписання додаткового договору до 27 березня 2023 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка, розмір та вид якої визначено умовами кредитного договору. 3.2. на період з 27 квітня 2009 року по 24 вересня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в наступному розмірі: - фіксована процентна ставка - 7 % річних - плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток + FIDR. 3.3. на період з 25 вересня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка та в наступному розмірі: - фіксована процентна ставка (----) - плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток + FIDR; - фіксований відсоток - 5.59 % річних. Отже, аналізуючи вищевикладене та всі обставини по справі докази, суд дійшов до висновку, що вимоги ТОВ «ОТП Факторинг України» про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ сум заборгованості по кредитному договору з мотивів невиконання відповідачем умов цього договору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у той час як зустрічний позов [PERSON] про захист прав споживачів не підлягає задоволенню з підстав наведених вище. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути і понесені позивачем витрати на інформаційне - технічне забезпечення у сумі 120 гривень та судового збору у вигляді державного мита у розмірі 1 700 гривень, сплата яких підтверджується платіжними дорученнями. На підставі викладеного та

Outcome: approved