Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до [PERSON], вказавши, що 30.12.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 4029,30 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості. Договір складається з заяви позичальника разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за договором, станом на 27.02.2014 року існує заборгованість в сумі 19684,84 гривень, яка складається з 2627,74 гривень заборгованості за кредитом, 15732,20 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 515,76 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом 1324,90 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягала, додатково вказавши, що 30.12.2006 року відповідачеві був наданий споживчий кредит на придбання товарів шляхом перерахування на рахунок магазину вартості придбаного товару. Кредит наданий на строк до 30.12.2007 року, погашення повинно було відбуватись ануїтентними платежами раз на місяць. В порушення зобов'язань за договором відповідач останній платіж здійснила 31.01.2007 року, а надалі 13.12.2007 року та 31.12.2010 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснювалось договірне списання коштів з картки відповідача в сумі відповідно 4,91 гривня та 428,77 гривень. Оскільки відповідно до укладеного між сторонами договору строк позовної давності був встановлений тривалістю у 5 років, тож позивачем, який рахує такий строк з 31.12.2010 року (з дати останнього списання коштів з карки відповідача), строк пропущений не був. Представники відповідача в судовому засідання проти позову заперечували у повному обсягу, посилаючись, що фактично кредит був наданий у меншій сумі, ніж зазначено в договорі. Також позивачем пропущений строк позовної давності, про застування якого просить відповідач, оскільки договірне списання коштів банком з картки боржника всупереч його волі не свідчить про визнання позову, а останнє погашення кредиту особисто відповідачем здійснено у січні 2007 року. Крім того, на думку представників відповідача позивачем не підтверджено, що Умови надання кредиту фізичним особам, які надані позивачем, дійсно є частиною укладеного у 2006 році договору, оскільки коли саме затвердженні такі Умови встановити не можливо, копія Умов відповідачеві не вручалась, а підпису її на тексті саме цих Умов не міститься. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 30.12.2006 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір, який складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифів банку. Як вказали представники відповідача в судовому засіданні, та це не заперечувалось представником позивача, [PERSON] копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів банку при укладенні договору не отримувала, підпису її під текстом саме зазначених Умов немає. Водночас суд враховує, що [PERSON] будь-які окремі умови договору або договір в цілому в судовому порядку не оспорювала. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлений термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки тривалістю 5 років, що не суперечить нормам ст. 259 ЦК України. Як вбачається з розрахунків позивача станом на 27.02.2014 року позивачем визначена заборгованість [PERSON] за договором, яка становить 19684,84 гривень, з яких 2627,74 гривень заборгованість по кредиту, 15732,20 гривень заборгованість по відсоткам на прострочену заборгованість, 515,76 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 1324,90 гривень пеня за несвоєчасне виконання зобов'язано за договором. Щодо застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вказує ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 261 ч. 1, 5 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вказує ст. 631 ч. 1 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 252 ч. 1 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Стаття 253 ЦК України зазначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Пункт 3.3.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам надає банку право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, сплати відсотків, комісії у разі порушення позичальник зобов'язань, передбачених договором. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача в судовому засіданні кредит надавався [PERSON] строком на 1 рік до 30.12.2007 року, останній платіж за договором відповідач з власної ініціативи здійснила 31.01.2007 року. Відповідно до ст. 264 ч. 1 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Аналізуючи зазначену норму суд дійшов висновку, що для переривання строку позовною давності боржник повинен вчинити будь-які активні дії, які б свідчили про визнання ним боргу чи іншого обов'язку. Самостійне списання банком коштів з картки відповідача без її згоди не свідчить про визнання [PERSON] свого боргу та не може розцінюватись як дія у розумінні ст. 264 ЦК України. Як вказує стаття 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що строк дії договору сплив 30.12.2007 року, з позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся 14.03.2014 року, суд дійшов висновку, що позивачем без поважних причини пропущено строк позовної давності, про його поновлення не заявлено, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed