Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач 04.05.2017 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.11.20012, відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 утворилася заборгованість у розмірі 25280,05 грн., яка складається з наступного: 293,54 грн. - заборгованість за кредитом; 19069,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4237,26 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1180,00 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також 1600,00 грн. судових витрат. 17.07.2017 відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просила визнати недійсним кредитний договір б/н від 09.11.2012, укладений між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що станом на 09.11.2012, - дата укладення кредитного договору, відповідач [PERSON] була неповнолітньою особою та не мала повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останньої своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітньою донькою не надавали. А тому, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, просила визнати цей договір недійсним. Ухвалою суду від 17.07.2017 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. У судове засідання представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності, первісний позов підтримує та просить його задовольнити повністю (а.с.38). Зустрічна позовна заява направлялася на адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.58), проте будь-яких пояснень чи заперечень від представників Банку щодо зустрічного позову не надходило. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, [PERSON], а також її представник, правом на участь у судовому засіданні не скористалися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності Просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому (а.с.61). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ст. 639 ЦУ України). Позивачем за первісним позовом на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов'язань перед Банком, надана копія анкети-заяви від 09.11.2012 (а.с.6) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.7), розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.11.2011, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 28.02.2017 (а.с.4-5). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнє повернення коштів здійснено відповідачем Банку 12.06.2014 у сумі 10,15 грн. Станом на 28.02.2017 у [PERSON] виникла заборгованість перед «ПРИВАТБАНК» за Договором на суму 25280,05 грн., яка складається з: 293,54 грн. - заборгованість за кредитом, 19069,25 грн. - заборгованість за процентами, 4237,26 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1680,00 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а.с.5). У судовому засіданні встановлено, що 09.11.2012 відповідач за первісним позовом [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна» (а.с.6,7), та кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, на момент укладення даного правочину [PERSON] виповнилось лише повних 17 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на укладення цього кредитного договору в справі відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Згідно з ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст. 32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов'язок позичальника регулярно в обов'язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же позивачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 09.11.2012 Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановивши, що позичальник [PERSON] уклала кредитний договір із ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у віці 17 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Будь-яких доказів протилежного, заперечення на зустрічний позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав. Аналіз вищезазначене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved