Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 28.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIG0GA0000786M, згідно якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 31500 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28.02.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28.02.2006 року між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки №KIG0GA0000786M, згідно якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належнуна праві власності відповідачам квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,83 кв.м. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 16 липня 2014 року складає 169203,64 Євро, що за курсом НБУ еквівалентно 2698798 грн. 06 коп. Оскільки відповідачі на звернення позивача щодо погашення заборгованості не реагують, останній просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши банку право укладати договір купівлі-продажу від імені відповідачів та наділити іншими необхідними для укладання договору повноваженнями. Також просить виселити відповідачів, які зареєстровані у квартирі. В судовому засіданні представник позивача Мазуренко Т.В. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримала в повному обсязі та уточнила їх в частині стягнення звернення на майно [PERSON], [PERSON], а в частині виселення з спірної квартири просила виселити саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у жилому приміщенні. Пояснила, що третя особа допустила заборгованість за укладеним з банком кредитним договором, а відповідачі поручились за належне виконання ним зобов'язань за вказаним договором. Відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно поручилась за належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. На даний час вона проживає у спірній квартирі з неповнолітніми онуками. Її дочка [PERSON] померла. З іншою дочкою, [PERSON] вони не підтримують ніяких відносин. В неї скрутне матеріальне становище і спірна квартира є єдиним житлом для неї та онуків. Іти їм нікуди, просить не звертати стягнення на квартиру та не виселяти їх. Крім того, просила зменшити розмір нарахованої позивачем пені, оскільки вона в кілька раз перевищує суму боргу. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв, клопотань суду не надала. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні визнав наявність у нього заборгованості за кредитним договором, пообіцяв погасити її в розумних межах. Щодо звернення стягнення на квартиру та виселення відповідачів заперечив. Пояснив, що банк відмовляється вести з ним переговори, а сума заборгованості є непосильною. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та третю особу, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №KIG0GA0000786M, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 31500 Євро на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2010 року. Виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості - чотирьохкімнатною квартирою [ADDRESS], загальною площею 85,83 кв.м., що підтверджується договором іпотеки від 28.02.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної Обухівською районною нотаріальною конторою щодо майна померлої її частку в спірній квартирі успадкувала матір - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2009 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов потенціального опікуна, піклувальника, довідки про склад №1519 від 20.11.2014 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], 1999 року народження та [PERSON], 2006 року народження. Розрахунком заборгованості, та іншими матеріалами справи підтверджується та третьою особою не заперечується одержання [PERSON] від позивача кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором від 28.02.2006 року. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 16.07.2014 року вона становить 169203,64 Євро, що складається із заборгованості за кредитом 24682,49 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом 49904,72 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом 2016 Євро, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 92600,43 Євро. Так як офіційний курс гривні до Євро на день проведення розрахунку становить 100 євро до 1595,18 грн. то сума заборгованості за кредитом становить 393685 грн. 70 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 795980 грн. 30 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 32155 грн. 20 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1476976 грн. 86 коп., а всього 2698798 грн. 06 коп. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із вищенаведеного вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору [PERSON] порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності тиких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ч.1 ЦК України встановлюється, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ч.1 п.1 ЦК України визначено сток (термін) виконання зобов'язання, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. При цьому суд має визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації. З наявного в матеріалах справи письмового повідомлення вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому в рахунок погашення вказаної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у передбаченому в договорі іпотеки спосіб, визначивши спосіб звернення - реалізація шляхом укладання від імені Банку договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем. Суд вважає, що в частині звернення стягнення на предмет іпотеки позов заявлений правомірно, оскільки [PERSON] всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, відповідачі поручились за виконання вказаних зобов'язань переданим в іпотеку майном, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, щодо вимоги про стягнення пені то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з п.4.1 укладеного сторонами кредитного договору в ньому визначено сплату відповідачем пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки, що згідно розрахунку позивача становить 1476976 грн. 86 коп., тобто в кілька разів перевищує суму заборгованості за вказаним договором. Враховуючи співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, з врахуванням таких істотних обставин справи як майновий стан позичальника, вжиття останнім можливих заходів для виконання умов кредитного договору, відсутність істотних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язань, суд вважає за доцільне зменшити суму пені за прострочення сплати кредиту до 400000 грн. Щодо вирішення питання в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів, які зареєстровані у квартирі, то суд виходить з наступного. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірної квартири на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте, суду не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених позивачем судових витрат є правомірними, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Outcome: partial