Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в травні 2012 року звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що між ним та відповідачем, [PERSON], 19 лютого 2008 року був укладений кредитний договір №014/2564/81/68152, відповідно до якого позивач надавав відповідачу грошові кошти у сумі 200000 доларів США, строком до 19 лютого 2016 року зі сплатою відсотків. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачами 19.02.2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого останні передали в іпотеку банку майно, а саме садовий будинок та земельні ділянки в [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], зобов'язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 07.12.2011 року складає 241589,55 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1930276 грн. 35 коп. Оскільки відповідач на звернення позивача щодо погашення заборгованості не реагує, останній просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах. Під час розгляду справи в суді представником позивача уточнено позовні вимоги щодо визначення оцінки предмету іпотеки, а саме представник позивача просив визначити початкову ціну об'єктів нерухомості на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що розрахунок заборгованості є сумнівним. Факт укладення кредитного договору, договору іпотеки та порушення відповідачем умов погашення кредиту не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв, клопотань не подала. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2564/81/6815, відповідно до якого позивач надавав відповідачу грошові кошти у сумі 200000 доларів США, строком до 19 лютого 2016 року зі сплатою відсотків 13% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачами 19.02.2008 року укладено договір іпотеки нерухомого майна. Виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості - садовим будинком під номером [ADDRESS]; земельною ділянкою під номером [ADDRESS] та передана для ведення садівництва; земельною ділянкою під номером [ADDRESS] та передана для ведення садівництва. Вказані обставини підтверджуються іпотечним договором від 19 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі 1227. В подальшому 30 грудня 2009 року позичальником та банком укладено додаткову угоду №01 до кредитного договору про зміну умов погашення кредиту. В цей же день сторонами укладено та посвідчено нотаріусом договір про внесення змін №01 до іпотечного договору щодо повернення кредиту. Заявою на видачу готівки, розрахунком заборгованості та іншими матеріалами справи підтверджується одержання [PERSON] від позивача кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором станом на 07.12.2011 року в розмірі 1930276 грн. 35 коп., що складається із заборгованості за кредитом 1605205 грн. 91 коп., заборгованості за відсотками 135897 грн. 33 коп., заборгованості по пені за прострочення кредиту 63290 грн. 87 коп., заборгованість по пені за прострочення відсотків 125882 грн. 23 коп. Із вищенаведеного вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору відповідач [PERSON] порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності тиких умов та вимог - відповідно зо звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ч.1 ЦК України встановлюється, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ч.1 п.1 ЦК України визначено сток (термін) виконання зобов'язання, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. З наявних в матеріалах справи письмових вимогах вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому в рахунок погашення вказаної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у передбаченому в договорі іпотеки спосіб, визначивши спосіб звернення - шляхом продажу на прилюдних торгах. Разом з тим, суд вважає за доцільне встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки, окремо, по кожному із об'єктів права власності, на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідачами встановлені судом обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених позивачем судових витрат є правомірним, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Outcome: approved