Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

ПАТ «ФІДОБАНК» просить у рахунок погашення заборгованості в сумі 85236,78 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 13.01.2014 р. 681231,57 грн. за кредитним договором №014/17648/2/19285 від 03.07.2008 р., що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №014/17648/2/19285 від 03.07.2008 р. та Договором іпотеки №014/3942/2/13262/1 від 09.04.2008 р., а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з встановленням початкової ціни на рівні ціни, не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселити без надання іншого житла [PERSON], [PERSON], і неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], із квартири [ADDRESS]. Стягнути в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства ««ФІДОБАНК» витрати на сплату судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 3654 грн. та витрати на сплату судового збору за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 243,60 грн., разом - 3897,60 грн. При цьому позивач посилається на те, що 03 липня 2008 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі 60000 дол. США строком до 02 липня 2028 року із сплатою 12,5% річних, для придбання квартири. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, відповідно до якого, предметом іпотеки є спірне нерухоме майно. Але, починаючи з 2010 року, [PERSON] став недобросовісно виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором. Тому, станом на 13.01.2014 р., [PERSON] має заборгованість перед позивачем в розмірі 85236,78 дол. США (681231,57 грн.). Всі спроби вирішити спір в досудовому порядку не дали результатів, заборгованість так і не була погашена. Представник позивача - ПАТ «ФІДОБАНК» (що є правонаступником відносно прав і зобов'язань АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк», а також ПАТ «ФКБ БАНК») в судове засідання не з'явився, позов підтримав, просить слухати дану справу без його участі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали посилаючись на вимоги п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. 03 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/17648/2/19285 про надання [PERSON] кредиту в сумі 60000 дол. США строком користування до 02 липня 2028 року із сплатою 12,5% річних, для придбання квартири. Пунктом 3.3. Кредитного договору визначено, що моментом (днем) надання кредиту вважається момент (день) зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника. Факт надання позичальнику кредиту згідно Кредитного договору підтверджується заявою на видачу готівки №8 17648/301879 від 03 липня 2008 р. Отже, позивач виконав повністю та належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором. 03 липня 2008 р. в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №014/17648/2/19285, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 03 липня 2008 р. за реєстр. №1181. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира [ADDRESS], згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації» 03 липня 2008 року за №19391993, загальна площа квартири становить 52,20 м2, жила площа - 29,80 м2, що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу від 02 липня 2008 року за р. №712. На день укладення Договору іпотеки, предмет іпотеки не мав будь-яких обтяжень. Згідно п.п. 2.1.4, 2.1.5 Договору іпотеки, предмет іпотеки не знаходиться у спільній частковій власності, не є часткою, паєм та належить іпотекодавцю на праві власності. Прав у третіх осіб відносно переліченого майна немає. На предмет іпотеки не мають права власності (часткової власності) або права користування діти (особи віком до 18 років). Окрім того, в порядку ст. 65 СК України, [PERSON], була надана письмова згода на передачу вищевказаного майна в іпотеку, для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, що підтверджується заявою від 03 липня 2008 р., посвідченою приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №1180. За згодою на передачу предмету іпотеки в забезпечення за іншими зобов'язаннями [PERSON] до цього часу до позивача не звертався, з чого витікає, що в наступну іпотеку Предмет іпотеки не передавався. Тобто, єдиним іпотекодержателем предмету іпотеки є позивач, інших кредиторів не має. Це підтверджується витягами з Державного реєстру іпотек від 03.07.2008 р. за №19489681. Кредит [PERSON] був наданий на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1. Кредитного договору). Договір є обов'язковим для виконання сторонами та повинен виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.ст. 629, 526 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (Боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язувався використати кредит на зазначені в Кредитному договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та інших платежів на умовах, передбачених Кредитним договором. Пунктом 1.3. та 5.2. Кредитного договору передбачений порядок повернення кредиту, згідно якого Позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом безготівковим платежем або готівкою, в касу Позивача щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплату ануїтентних платежів згідно з Графіком платежів, що є Додатком №1 до Кредитного договору, та остаточне погашення отриманого кредиту та сплату нарахованих відсотків до 02 липня 2028 р. Але, починаючи з 2010 року, [PERSON] став недобросовісно виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором. Тому, станом на 13.01.2014 р., [PERSON] має заборгованість перед позивачем в розмірі 85236,78 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ (станом на 13.01.2014 р.) 681231,57 грн., і складається з: - заборгованості за кредитом - 53132,04 дол. США, що еквівалентно 424684,39 грн.; - заборгованості за відсотками - 21767,56 дол. США, що еквівалентно 173988,11 грн.; - пені за прострочку по тілу кредиту - 3690,65 дол. США, що еквівалентно 29499,36 грн.; - пені за прострочку відсотків - 6646,53 дол. США, що еквівалентно 53125,71 дол. США. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, [PERSON] порушені умови Кредитного договору, а також положення чинного законодавства України, а саме: ст.ст. 509, 526, 530, 629, 1046, 1049, ч.2 ст. 1050, 1054 ЦК України. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Пунктом 6.5. Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання [PERSON] умов договору, позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав Позичальника, включаючи забезпечення за Кредитним договором. Згідно п. 5.6. Кредитного договору, [PERSON] зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені Кредитним договором у разі: - невиконання або неналежного виконання Відповідачем та/або третіми особами умов Кредитного договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту; - відмови від зміни умов Кредитного договору в порядку, передбаченому п. 6.1. Кредитного договору; - в інших випадках, передбачених Кредитним договором та/або чинним законодавством України, протягом 30 днів з моменту надіслання Позивачем відповідного листа-повідомлення. У відповідності до вищезазначеного положення Кредитного договору, позивач надсилав на адресу місця проживання [PERSON] вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання, зокрема 16.12.2010 р. за вих. №34.Р.1/948, в якій повідомлялось про виникнення заборгованості та необхідність її погашення. Окрім того, [PERSON] до банку неодноразово подавав заяви, в яких він визнає свій борг за Кредитним договором (зокрема, заяви від 28.03.2011, 31.03.2011, 25.07.2011, 17.10.2011 р. Однак всі спроби вирішити спір з [PERSON] в досудовому порядку не дали результатів, заборгованість так і не була погашена. Відповідно до Іпотечних договорів, ст.ст. 1; 3; 11; 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У п. 5.1. Іпотечних договорів передбачено, що у разі порушення умов Кредитного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у встановлений у ній, не менше ніж тридцятиденний, строк та попередження про звернення стягнення у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. На підставі п.п. 3.1.4 і 5.2 Іпотечних договорів Банк набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк сум кредиту або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій), а також в інших випадках, передбачених цим Договором або Кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою) заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення, в т.ч. достроково, на предмет застави (іпотеки). Відповідно до п. 5.4 та п. 5.6 Іпотечних договорів, Банк за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і на підставі рішення суду шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до довідки форми №3 від 12.08.2013 р., що надана КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства» в квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані, окрім [PERSON], дружина останнього - [PERSON]; син - [PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO] У відповідності до п. 4.1.4 Договору іпотеки, іпотекодавець зобов'язався не обтяжувати предмет іпотеки зобов'язанням з боку третіх осіб. Права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (у відповідності до ч. 1, 2 ст. 39 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (Позивача) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлений законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до ч. 4 ст. 109 ЖК України, виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором №014/17648/2/19285 від 03.07.2008 р. з додатками; заявою на видачу готівки №17648/301879 від 03 липня 2008 р.; договором іпотеки №014/17648/2/19285 від 03.07.2008 р.; заявою [PERSON] від 03.07.2008 р. за реєстраційним №1180; договором купівлі-продажу квартири від 02.07.2008 р. за р. №712; витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно; витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №19489681 від 03.07.2008 р.; витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №19486316 від 03.07.2008 р.; витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; листом-вимогою про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання від 16.12.2010 р. за вих. №34.Р.1/948 з доказами поштового направлення; листом-вимогою від 20.01.2014 р. за вих. №6.2.0.25.0-09/47 з доказами поштового направлення; заявами Відповідача-1 від 28.03.2011 р., від 31.03.2011 р., від 25.07.2011 р. та від 17.10.2011 р.; довідкою форми №3 про склад сім'ї; витягом зі Статуту ПУАТ «ФІДОБАНК»; довідкою з ЄДРПОУ щодо ПАТ «ФІДОБАНК»; розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 526; 589; 590; 610; 629; ч. 1 ст. 1049; ч. 2 ст. 1050; ч. 1 ст. 1054 ЦК України; ч. 3 ст. 109; ст.ст. 156; 160 ЖК України; ст. 65 СК України; ст.ст. 1; 3; 11; 12; 33; 40; ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку»; ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: dismissed