Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору без номера від 17.11.2010 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 19.07.2017 має заборгованість у загальній сумі 60947,11 грн, яка складається з наступного: 4987,22 грн - заборгованість за кредитом, 49263,04 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3318,42 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2878,43 грн - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 60947,11 грн та судові витрати в розмірі 1600 грн. Відповідач через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, в якому зазначив, що позов він не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості він вважає недопустимим доказом, оскільки записи у колонці № 15 розрахунку свідчать про те, що 06.11.2013 по 31.10.2014 він сплачував різні за розміром суми за кредитним договором та виплатив більше, ніж нарахована заборгованість, тому вважає розрахунок таким, що не відповідає дійсності. Тому позивач вважає, що належними доказами в даному випадку мали б бути первинні бухгалтерські документи про рух грошових коштів на його рахунку. Позивач зазначає, що надані позивачем заява [PERSON] до банку та виписка з розрахунку є повністю нечитабельними. Також відповідачем в порушення вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» нараховані на основну суму заборгованості пеня та штрафи після 14.04.2014, оскільки позивач зареєстрований та проживає на території, де проводилася антитерористична операція. Крім того, позивач звертає увагу на те, що в даному випадку сплив строк позовної давності (що не збільшувався за домовленістю сторін), яку він просить застосувати в даній цивільній справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, зазначив, що просить розглядати справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також надав письмові пояснення, в яких зазначив, що існування договірних відносин між сторонами та їх умови, з якими був у повному обсязі ознайомлений відповідач, так само як і наявність заборгованості останнього підтверджуються, зокрема, наданими позивачем анкетою-завою [PERSON] від 17.11.2010, довідкою про умови кредитування, розрахунком заборгованості та випискою з рахунку останнього, які є належними та допустимими доказами. Відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, не надано контррозрахунок, не заявлено клопотань про проведення судово-економічних експертиз. Із виписки з рахунку відповідача вбачається, що він користувався кредитними коштами, частково гасив заборгованість. Щодо застосування ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» представник позивача зазначив, що даним законом не роз'яснено порядок отримання інформації про адреси реєстрації та постійного проживання таких боржників станом на 14.04.2014, що позбавляє позивача можливості приймати рішення про зупинення нарахувань. При цьому сам боржник з метою списання штрафних санкцій до банку не звертався. Щодо спливу строків позовної давності представник позивача зазначив, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, видано картку, строк дії перевипущеної картки - до останнього дня липня 2017 року, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. В той же час, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Таким чином, строк позовної давності позивачем було дотримано. Крім того, з виписки з рахунку відповідача вбачається, що останній до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом та відповідно визнавав їх. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлялися, а представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена відповідна ухвала. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 17.11.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку та висловив згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитування базова відсоткова ставка в місяць становить 2,3%, тобто 27,60% на рік. Розмір щомісячних платежів з урахуванням плати за користування кредитними коштами становить 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - 25 число місяця, наступного за звітним. Також згідно з тарифами банку передбачено сплату комісії (а.с. 6, 7, 86-92). Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 8-31). Згідно з п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник зобов'язується на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 19.07.2017 має прострочену заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 17.11.2010 відповідач станом на 19.07.2017 має заборгованість у загальній сумі 60947,11 грн, яка складається з наступного: 4987,22 грн - заборгованість за кредитом, 49263,04 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3318,42 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2878,43 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Із встановлених обставин вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов'язанні, отримати виданий йому кредит, сплату процентів за його користування та комісійних винагород, а також неустойку за порушення грошових зобов'язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка. У чинність ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилась зазначена заборгованість. Суд не бере до уваги посилання відповідача на нечитабельність наданих позивачем заяви [PERSON] до банку та виписки з його рахунку, оскільки зазначене не відповідає дійсності. Так, з досліджених матеріалів справи встановлено та доведено, що банк надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 5000 гривень, яким [PERSON] користувався. Факт користування кредитними грошима підтверджується даними виписки з рахунку відповідача, яка в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є належним доказом у справі (а.с. 86-92). Разом з тим, будь-яких належних, у розумінні ст.ст. 58, 179 ЦПК України доказів відсутності боргу перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач суду не надав, про існування таких доказів не зазначив. Заперечення відповідача по своїй суті є бездоказовими і такими, що не спростовують обставин неналежного виконання ним взятих на себе договірних обов'язків. Відповідач свої зобов'язання за договором від 17.11.2010 в частині повного та своєчасного повернення кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 19.07.2017 виникла заборгованість, розмір якої підтверджено належним доказом - розрахунком, який був наданий ПАТ КБ Приватбанк. Виходячи з даних зазначеного розрахунку, суд вважає доведеними вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині визначення розміру такої заборгованості відповідача станом на 19.07.2017. Із зазначених обставин суд не бере до уваги заперечення проти наданого позивачем розрахунку з боку відповідача. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43). Згідно з розпорядженням КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015 м. Кремінна Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, суд погоджується з відповідачем, що останній є суб'єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі ст. 2 зазначеного Закону встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Згідно з наведеним розрахунком заборгованості штрафні санкції позивачем нараховані станом на 19.07.2017, фактично після 14.04.2014, тобто після заборони банківським установам нараховувати такі санкції. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті пені та комісії 3318,42 грн, а також штрафів 500 грн (фіксована частина) та 2878,43 грн (процентна складова), всього 6696,85 грн. При цьому суд зазначає, що позивачем не вказано, яку частку у розмірі 3318,42 грн складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремо від пені та перевірити правильність її нарахування. Щодо посилання відповідача на сплив строків позовної давності суд вважає, що заява відповідача про її застосування в даному випадку задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-103цс14, який суд враховує в силу ст.ст. 214, 3607 ЦПК України, оскільки такий висновок є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З довідки банку від 05.09.2017 вбачається, що [PERSON] згідно з кредитним договором від 17.11.2010 видавалися кредитні картки, остання з яких за № 5168742309330334 мала термін дії до останнього дня липня 2017 року (а.с. 81). Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором без номера від 17.11.2010 у розмірі 54250,26 грн, яка складається з 4987,22 грн заборгованості за кредитом та 49263,04 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн підтверджується платіжним дорученням від 21.07.2017. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову в обсязі 89,01% позовних вимог (54250,26 грн х 100% / 60947,11 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору під час звернення до суду у розмірі 1424,16 грн - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1600 грн х 89,01% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial