Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач 06 квітня 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській, про усунення перешкод у користуванні власністю та позбавлення права користування житловою квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилаються на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 30.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Криворізького нотаріальної контори та зареєстрованому у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 03.01.1995 року. Відповідач [PERSON], син позивачки, зареєстрований в цій квартирі з 15.05.2002 року, але з 04.04.2014 року за місцем реєстрації не мешкає, оскільки виїхав за межі України. На відповідача, як такого, що зареєстрований в квартирі нараховуються комунальні платежі та експлуатаційні витрати за утримання житла. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS], знявши його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Представник позивача в судовому засіданні присутня не була, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з винесенням заочного рішення, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується письмовими матеріалами цивільної справи. Представник третьої особи не був присутнім у судовому засіданні, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 30.12.1994 року (а.с. 6), посвідченого державним нотаріусом Першої Криворізького нотаріальної контори та зареєстрованому у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 03.01.1995 року, номер запису 85п, стор. в книзі: 473-473. В зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 9). З Акту дільниці №4 «СІТІ-СЕРВІС-КП» від 24.03.2015 року вбачається, що [PERSON] не мешкає в [ADDRESS] речі відсутні (а.с. 10). Відповідач [PERSON], син позивачки, зареєстрований в цій квартирі з 15.05.2002 року, але з 04.04.2014 року за місцем реєстрації не мешкає, оскільки виїхав за межі України, роживає в Московській області, термін його реєстрації продовжений до 02.06.2015 року (а.с. 11). Факт реєстрації Відповідача в зазначеній квартирі тягне за собою нарахування на нього, як такого, що зареєстрований в квартирі, комунальних платежів та експлуатаційних витрат. Відповідач не бажає у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку та зареєструватися за місцем свого фактичного перебування. Розмір експлуатаційних витрат за утримання житла останнім часом значно зріс, а тому сплата за додаткову особу, яка фактично комунальними послугами не користується, негативно відображається на матеріальному становищі власників квартири. Згідно ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стосовно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на підставі власності, це є результатом реалізації права власника, тому у них виникає право на користування чужими майно, тобто сервітутне право. Відповідно до ст.405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній в цій квартирі з 04.04.2014 року і до цього часу без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ віл 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а на підставі п. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У силу викладеного,

Outcome: approved