Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 28 березня 2006 року, оформленим у вигляді заяви про відкриття рахунку і надання перерахованих послуг. Згідно з позовною заявою, [PERSON] отримав кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджуючи, що [PERSON] станом на 31 липня 2013 року має заборгованість за кредитом в сумі 4990 грн. 70 коп. і за процентами в сумі 22441 грн. 06 коп., банк просив стягнути з відповідача ці кошти. Оскільки пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг за порушення строків платежів більш ніж на 120 днів визначено штраф в розмірі 500 грн. та додатково 5% від суми позову, позивач просив також стягнути з [PERSON] зазначену фіксовану суму штрафу і 1371 грн. 59 коп. процентної складової штрафу. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов повністю. Представник позивача Костецький О.І. пояснив, що внутрішньою службою безпеки банку 25 березня 2014 року встановлено, що заяву про відкриття рахунку і надання перерахованих послуг від 28 березня 2006 року від імені відповідача написала і підписала його співмешканка [PERSON] Відповідач позов не визнав і пояснив, що кредитного договору з позивачем не укладав, підпис в заяві про відкриття рахунку і надання перерахованих послуг від його імені зроблено іншою особою. Кредитної картки в ПАТ КБ «Приватбанк» він не одержував, коштів з її допомогою не знімав. Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність. В позові належить відмовити з таких підстав. У відповідності з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з позовною заявою, на підставі заяви від 28 березня 2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 2500 грн. (про збільшення ліміту до 4990 грн. 70 коп. в позовній заяві не йдеться) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме до березня 2013 року (а.с. 32-34). Позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України не надано доказів, що підтверджують зазначений у позовній заяві термін дії картки. В позовній заяві стверджується, що заява відповідача від 28 березня 2006 року складає договір про надання банківських послуг в сукупності з Умовами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою. Згідно з заявою від 28 березня 2006 року, договір про надання банківських послуг складається з цієї заяви разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами. Саме так - з великої літери - ці документи записані в заяві від 28 березня 2006 року. Документів, які становлять складову частину договору, суду не надано. Замість двох окремих документів (Умов надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою) суду надано один - Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 13-19). Посилання на цей документ в заяві від 28 березня 2006 року відсутні, тому суд вважає, що він не є складовою частиною договору. Позивачем не надано суду і третього документу, що є складовою частиною кредитного договору, - Тарифи. Таким чином, суду не надано договору про надання банківських послуг, укладеного 28 березня 2006 року з [PERSON] Відповідно, позивачем не доведено обставин, які є підставою позовних вимог. Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність у спірних правовідносинах становить 3 роки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Як встановлено з копії заяви про відкриття рахунку і надання послуг від 28 березня 2006 року, сторони встановили порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Згідно з розрахунком позивача, поточна заборгованість у відповідача виникла 13 травня 2006 року (а.с. 6) і існувала постійно, аж поки 29 жовтня 2010 року повністю не перейшла у прострочену заборгованість (а.с. 9). Таким чином, з 29 жовтня 2010 року у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення всієї суми кредиту. На підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України з цього часу належить рахувати перебіг позовної давності щодо вимог про повернення кредиту. Відповідно до ст. 257 ЦК України заява відповідача про застосування позовної давності у вимогах про стягнення кредиту є підставою для відмови в позові згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України. Однак найголовнішим є те, що позовна заява взагалі безпідставна. Під час розгляду справи з висновку експертизи ЧВ КНДІСЕ від 22 квітня 2014 року № 43/14-23, № 735/14-23 (а.с. 73-77) судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] в заяві про відкриття рахунку і надання перерахованих в заяві послуг від 28 березня 2006 року виконано не відповідачем, а іншою особою. Таким чином, відповідач не укладав з позивачем договору, заборгованість за яким є предметом позову. У зв'язку з відмовою в позові з позивача на користь відповідача належить стягнути 1332 грн. витрат по оплаті судової експертизи.

Outcome: approved