Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Первісний позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті її батьки залишили на її ім`я заповіти, згідно до яких вона оформила спадщину на спадкове майно. Так, після смерті батька [PERSON] : на 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] : на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідної часткою господарчих будівель і споруд. Свідоцтво про право на будинок після батьків позивачка оформила. Разом з тим, після матері залишись дві присадибні земельні ділянки, площею 0,05 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих будівель і споруд і 0,28 га для ведення особистого селянського господарства, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельні ділянки, оскільки 1/4 частина зазначеного вище житлового будинку та господарчих будівель і споруд належить на праві власності брату - [PERSON] Свою відмову державний нотаріус мотивує тим, що власниками будинку являються три особи, а присадибна земельна ділянка належить померлій [PERSON] особисто, а відповідно до частини 4 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами, право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Вказує, що її право власності фактично порушується, а тому просила суд визнати за нею право власності на ѕ частини земельної ділянки площею 0,513 га (кадастровий номер № 5924755500:05:002:0184) для будівництва та обслуговування житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,28 га (кадастровий номер № 5924755500:05:002:0183) для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Низівської селищної ради Сумського району, Сумської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який мотивує тим, що він є власником ј частини будинку [ADDRESS] , а тому просив визнати за ним пропорційно його частці на нерухоме майно право власності на 1/4 земельної ділянки площею 0,513 га (кадастровий номер № 5924755500:05:002:0184) для будівництва та обслуговування житлового будинку та 1/4 на земельну ділянку площею 0,28 га (кадастровий номер № 5924755500:05:002:0183) для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Низівської селищної ради Сумського району, Сумської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Зустрічну позовну заяву, визнала частково, просила суд задоволити в частині визнання право власності на ј частини земельної ділянки площею 0,513 га (кадастровий номер № 5924755500:05:002:0184) для будівництва та обслуговування житлового будинку, в іншій частині заперечувала проти позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом визнав, не заперечував проти його задоволення. Крім того, просив суд задоволити позовні вимоги за зустрічним позовом. Представник Низівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова направила заяву, в якій просила справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі. Представник Сумської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з`явився, завідувач направила заяву, в якій просила справу слухати у відсутність їх представника. Суд, дослідивши та давши оцінку письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх під час судового розгляду вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, який підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] прийняла спадщину після померлих батьків [PERSON] та [PERSON] за заповітом і оформила свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј та 2/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину та витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 14-19) Відповідно до державного акту на право власності серії ЯА №520772 земельна ділянка, площею 0,05 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд належала [PERSON] (а.с.25-26). Крім того, [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №520771 належала земельна ділянка, площею 0,28 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства (а.с.23-24). Проте, постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори Сумської області Блошенко В.І. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельних ділянок, наданих для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,05 га, та ведення особистого селянського господарства, площею 0,28 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , після матері [PERSON] , померлої [INFO] , з тих підстав, що при зверненні за вчиненням нотаріальних дій [PERSON] були надані правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок, в яких зазначено, що власниками будинку являються: 1/2 частки - померла [PERSON] , 1/4 частки - померлий [PERSON] , а також 1/4 частки - [PERSON] . У той же час згідно наданих державних актів земельні ділянки за цією ж адресою належать померлій [PERSON] особисто в цілому. Відомості про інших співвласників земельних ділянок відсутні (а.с.21-22). Судом встановлено, що 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17.11.1977 р., (а.с.20). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України,- у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України,- у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, співвласники об`єкту нерухомості набувають права (чи то право власності, чи то право користування за певних умов) на земельну ділянку пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею право власності на ѕ земельну ділянку площею 0,513 га для обслуговування будинку [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,28 га для особистого селянського господарства в порядку спадкування після померлої [PERSON] є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню. Позовні вимоги за зустрічними позовом підлягають частковому задоволенню в частині визнання права власності на ј частину земельну ділянку площею 0,513 га для обслуговування будинку [ADDRESS] щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,28 га для особистого селянського господарства є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial