Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

ПАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 07.08.2014 р. близько 17 год. 55 хв. а м. Києві, по пр. Московському, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. На момент ДТП між позивачем та ТОВ «Глобал Технології» був укладений договір добровільного страхування від 18.04.2014 р. №109983 ГА/14к/п за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження згідно Довідки ДАІ та акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 12.08.2015 року. Оболонським районним судом м.Києва [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На основі рахунка №2310156880-2 від 21.08.2014 року було складено розрахунок страхового відшкодування, страховий акт та було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 68 178 грн. 71 коп. та сплачено потерпілому суму страхового відшкодування. Таким чином, з моменту виплати позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивачем було отримано інформацію про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Експрес страхування» за полісом №АС 8890953. Таким чином, в межах ліміту страхового відшкодування компанією 25.07.2017 року було здійснено виплату з урахуванням франшизи у розмірі 49 490 грн. Отже, сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач складає 18688,71 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.01.2017 р. відкрито провадження у вказаній справі, та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. (а.с.45). Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 19.03.2018 року та в запереченнях на відповідь на відзив від 19.06.2018 року. А також, просили відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності до вимог позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд винести рішення про задоволення позову. У відповіді на відзив відповідача, представник позивача зазначив, що вони не погоджуються з відзивом на позов, оскільки позовні вимоги містять всі необхідні докази, відповідно до приписів ст.ст. 76, 79 ЦПК України, щодо застосування строків позовної давності зазначив, що відповідно до п.п. 2 ст. 264 ЦПК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Крім того, як вже було зазначено в позовній заяві, позивачем було отримано інформацію про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Експрес страхування» за полісом №АС 8890953. В межах ліміту страховою компанією ТДВ «Експрес страхування» 25.07.2017 року було здійснено виплату у розмірі 49 490 грн., тобто позовна давність на думку позивача була перервана, а час що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, а тому вважають, що позов підлягає задоволенню. Оцінюючи кожен аргумент, наведений учасниками справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з'ясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 07.08.2014 року близько 17 год. 55 хв. в м. Києві по пр. Московському, керуючи автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], який від удару наїхав на автомобіль «Фіат» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а власникам автомобілів «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] та «Фіат» д.н.з. [NUMBER], заподіяно майнову шкоду. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 05.09.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 16). На момент вчинення ДТП, автомобіль «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується договором добровільного страхування від 18.04.2014 року № 109983ГА/14к/п строком дії з 28.04.2014 року до 27.04.2015 року (а.с. 10-15). Власник автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], звернувся до ПрАТ «СК «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. На підставі акта огляду транспортного засобу, рахунка № 2310156880-2 від 21.08.2014 року (а.с. 28), акту огляду транспортного засобу від 12.08.2014 р. та калькуляцій (а.с.23-27), розрахунку страхового відшкодування (а.с. 29-30), страхових актів від 08.09.2014 року, 02.10.2014 року (а.с. 31-36) страхувальнику було виплачено 68 178,71 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями №129 513 від 09.09.2014 року та № 133 994 від 03.10.2014 року (а.с. 38-39). Цивільна відповідальність водія автомобіля «Мерседес» (власник - [PERSON]) на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «Експрес страхування» згідно з полісом № АС/ 8890953 (а.с. 20). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтями 3,5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на наведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас внаслідок ДТП виникає договірне зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). При цьому, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем заявлялася вимога про застосування позовної давності до вимог позивача, посилаючи на те, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика є день виконання основного зобов'язання, яке позивач виконав, сплативши 09.09.2014 р. та 03.10.2014 р. потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 68178,71 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а з позовом звернувся 23.01.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку. Відносно доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-192цс16. За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, при цьому, у позовній заяві позивач не обґрунтував поважності причин пропуску строку позовної давності, а також у відповіді на відзив на позовну заяву щодо обґрунтування пропуску строку позовної давності суд відноситься критично, оскільки це лише суб'єктивне міркування сторони позивача, яке не знайшло свого підтвердження згідно чинного законодавства України. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed