Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач 04.11.2014р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач проживає в [ADDRESS], користується послугами з теплопостачання, однак оплату за надані позивачем послуги не здійснює, незважаючи на неодноразові нагадування. Через несплату рахунків за послуги з теплопостачання у відповідача за період з листопада 2006 року по квітень 2014 року утворилась заборгованість в сумі 5 327,41 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання у сумі 5 327,41 грн. та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову застосувавши позовну давність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та є власником на праві приватної власності квартири [ADDRESS], а також основним квартиронаймачем, на неї відкрито особовий рахунок [NUMBER] (а.с.18-21). Відповідно до розрахунків наданих позивачем, у відповідача за період з листопада 2006 року по травень 2014 року утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 5 327,41 грн. (а.с.3) Згідно ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідачем відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України була надана заява до винесення рішення по справі, в якій він просив застосувати позовну давність. Згідно статті 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню так як строк позовної давності для звернення із даним позовом сплив. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги не задоволено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed