Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач 10.03.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки, на його користь 22000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.11.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Під час підписання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачем було передано [PERSON] частину коштів у розмірі 8000,00 грн. На час підписання договору [PERSON] був єдиним власником земельної ділянки, проте позивач так і не зміг оформити основний договір купівлі-продажу у зв'язку зі смертю [PERSON], про що позивач дізнався 24.04.2015 року. В подальшому позивачу стало відомо, що спадкоємицею [PERSON] є його сестра [PERSON], з якої останній просить стягнути на свою користь 8000,00 грн. - кошти, передані [PERSON] відповідно до п. 6 попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, та відповідно до п. 10 договору додатково суму грошового забезпечення в розмірі 8000 грн., у зв'язку з не укладенням основного договору з вини [PERSON], та витрати по оформленню та отриманню правовстановлюючого документа на земельну ділянку, які склали 6000 грн., а всього стягнути 22000 грн. Враховуючи, що після смерті [PERSON] належне йому спадкове майно успадкувала за заповітом відповідачка [PERSON], позивач вважає, що остання зобов'язана відшкодувати кошти в зазначеному вище розмірі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, зазначивши що позивачем пропущений шестимісячний строк встановлений ст.1281 ЦК України для пред»явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, який відраховується з 24.04.2015 року, тобто з дня, коли він дізнався про смерть її брата [PERSON], а до суду останній звернувся лише в березні 2016, отже позбавляється права вимоги про стягнення коштів з неї, як з спадкоємця померлого. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 833 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучерук Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1311. Відповідно до п. 1 договору, сторони зобов'язались протягом шістдесяти днів з моменту отримання правовстановлюючого документа (Свідоцтва про право власності) на земельну ділянку укласти в нотаріальній формі Договір купівлі-продажу (Основний договір) земельної ділянки. Відповідно до п.6 договору позивач передав [PERSON] кошти у вигляді гарантійного забезпечення виконання зобов»язань за цим договором в сумі 8000,00 грн. При укладенні основного договору гарантійне забезпечення за взаємною згодою сторін може бути включено в ціну об»єкту, передбачену п.2 даного договору, або підлягає поверненню позивачу. Пунктом 10 договору передбачено, що у випадку не укладання Основного договору з вини сторони 1 ([PERSON]) грошове забезпечення підлягає поверненню стороною 1 ([PERSON]) стороні 2 ([PERSON].) у повному обсязі. Сторона 1 зобов»язується виплатити додатково Стороні -2 суму рівну грошовому забезпеченню, передбаченому в п.6 договору, а також відшкодувати всі витрати (витрати мають бути підтверджені документально) Сторони 2 по оформленню та отриманню правовстановлюючого документа (Свідоцтва про право власності) на земельну ділянку. Встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м.Києві [NUMBER] від [INFO] року. [PERSON] 13.05.2015 року звернулась в Дев»яту Київську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті рідного брата [PERSON]. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що державним нотаріусом Дев»ятої Київської державної нотаріальної контори 25.02.2016 року видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого [PERSON] - на 62/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вартість спадкового майна 139300 грн. Постановою державного нотаріуса Дев»ятої Київської державної нотаріальної контори від 26.08.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0833 га, що знаходиться в [ADDRESS], оскільки згідно ст.182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, а Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий 24.04.2015 року, тобто право власності на земельну ділянку зареєстровано після смерті спадкодавця. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Шестимісячний строк пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника відраховується від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини за правилами ст.1220 ЦК України є день смерті особи. В позовній заяві позивач зазначає, що 24.04.2015 року він дізнався про смерть [PERSON], як мала місце [INFO] року, однак з позовними вимоги про стягнення коштів зі спадкоємиці померлого [PERSON] звернувся лише 10.03.2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, як цього вимагає чинне законодавство, зокрема ст. 1281 ЦК України. Так, згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Враховуючи пояснення позивача щодо повідомлення його про смерть спадкодавця 24.04.2015 року та наявні в матеріалах справи докази, суд вбачає, що позивач мав можливість своєчасно реалізувати своє право як кредитора спадкодавця на пред'явлення вимоги до спадкоємця протягом шести місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги. Таким чином, встановлений ч.2 ст. 1281 ЦК шестимісячний строк пред'явлення вимог до спадкоємців є обмежувальним та не може бути поновлений і його пропуск припиняє право кредитора на пред'явлення своїх вимог до спадкоємців боржника. Крім того позивач пред»являє вимоги до спадкоємця [PERSON] - [PERSON] про стягнення коштів в сумі 6000 грн., сплачених [PERSON] 14.01.2015 року, тобто вже після смерті [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне залишити позов без задоволення.

Outcome: dismissed