Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач, 05 квітня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті баби [PERSON], померлої 28 листопада 2012 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 28 листопада 2012 року померла її баба [PERSON]. Після смерті баби залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,61 га, вартістю 49776,85 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007475, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої. Вона, як спадкоємець за законом прийняла спадщину, звернувшись у визначений судом додатковий строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Документ знайдений не був. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 1,61 га, вартістю 49776,85 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007475, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої 28 листопада 2012 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,61 га, вартістю 49776,85 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села (Інформація відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0. 1-755/2-16 від 01 квітня 2016 року). 28 листопада 2012 року [PERSON], померла (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №317842, видане 01 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області). Як убачається з досліджених в судовому засіданні документів, [PERSON] є онукою померлої [PERSON] ( свідоцтво про народження серії ІІ-ЖД №324594, видане 12 квітня 1977 року [PERSON] сільською радою [PERSON]; свідоцтво про одруження серії І-ЖД №048439, видане 26 липня 1998 року [PERSON] сільською радою, згідно якого, після одруження з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище «Пендраківська»; свідоцтво про народження серії ЯК №469383, видане [PERSON] сільською радою [PERSON], згідно якого її матір»ю є [PERSON]; свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №146189, видане 09 червня 2011 року, згідно якого, після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Довгополова»). Частиною першою статті 1265 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які мали право на спадщину за законом [PERSON], як дочка спадкодавця, від спадщини відмовилась, надавши відповідну заяву, яка зареєстрована в реєстрі [PERSON] сільської ради за №193. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю на ім»я [PERSON] (лист державного нотаріуса №117/02-14 від 26 лютого 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№14 від 02 квітня 2016 року). Згідно Інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-0. 1-755/2-16, від 01 квітня 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу на ім»я [PERSON] не є можливим у зв»язку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Відтак, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 1,61 га, вартістю 49776,85 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007475, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлої 28 листопада 2012 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене,

Outcome: approved