Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18220,29 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 28.10.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 5858,71 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 21.12.2017 року має заборгованість в сумі 18220,29 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5683,86 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 3186,71 гривень, заборгованості за пенею в сумі 7957,25 гривень та штрафу в сумі 1392,47 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з не явкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 28.10.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 5858,71 грн. на споживчі цілі в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у розмірі 1,5 % на місяць в зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту та умовами Генеральної угоди (а.с. 5, 6). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (а.с.23). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 31 день, передбачено, що останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 1392,47 грн. відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди (а.с. 6). Взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту відповідач порушив і станом на 21.12.2017 року відповідно до розрахунку позивача створив заборгованість в сумі 18220,29 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5683,86 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 3186,71 гривень, заборгованості за пенею в сумі 7957,25 гривень та штрафу в сумі 1392,47 гривень. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено Генеральною угодою та Умовами та правилами надання банківських послуг, наданими позивачем (а.с.6, 7-30). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, заявлені позивачем вимоги є обґрунтовані, оскільки відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, який не повертає. Згідно з положенням ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тому, суд відмовляє у стягненні штрафу у розмірі фіксованої частини в сумі 1392,71 грн. з підстав того, що договір і розрахунок штрафних санкцій в цій частині суперечить положенню ч.2 ст.549 ЦК України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Виходячи з встановленого, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 5683,86 гривень, заборгованість по відсоткам в сумі 3186,71 гривень, заборгованість за пенею в сумі 7957,25 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 16827,82 гривень. Ці обставини підтверджуються письмовими доказами у справі, документами на підтвердження договірних відносин по отриманню кредиту (копією заяви позичальника, умовами та правилами надання банківських послуг, розрахунком заборгованості). Таким чином, з відповідача належить стягнути суму заборгованості в розмірі 16827,82 гривень у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором та понесені витрати позивачем у справі по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial