Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16537,31грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 11.04.2016р. між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування наземних транспортних засобів №АЕ / 7827065, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником, життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу [NUMBER] із державним реєстраційним номером [NUMBER] . 18.07.2016р. із вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю цього транспортного засобу «ВАЗ 21093» під керування [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen Passat» із реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У зв`язку з цим ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої сторони страхове відшкодування в сумі 16537,31грн, що підтверджує страховим актом та платіжним дорученням. Оскільки [PERSON] не повідомив страхову компанію про настання страхової події протягом трьох робочих днів, то у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право регресної вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди; тому позивач просить присудити стягнути із відповідача у порядку регресу 16537,31грн. та понесені судові витрати в розмірі 1921грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, - подав заяву в якій позов просив задовольнити повністю, справу розглядати у його відсутності. Представник відповідач [PERSON] та адвокат Михалойко Б.І. позов заперечили зіславшись на відзив на позовну заяву та заперечення, у позові ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просили відмовити, оскільки відповідач фізично не міг повідомити страхову компанію про настання страхового випадку протягом трьох днів бо внаслідок ДТП отримав важкі тілесні ушкодження та перебував на лікуванні у медичному закладі. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів як у цілому, так і кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов наступного висновку: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 статті ЦК України встановлює перелік способів захисту цивільних прав та інтересів та визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до постанови судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2017 року [PERSON] 18.07.2016 року о 11.30год. на автодорозі Львів - Рава Руська 42км+693м, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21093», державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не виконав вимогу дорожнього знаку 1.1 «Суцільна лінія», - виїхав на зустрічну смугу для руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження; [PERSON] отримав тілесні ушкодження. 11.04.2016р. між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування наземних транспортних засобів №АЕ / 7827065, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником, життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21093 державний реєстраційний номер [NUMBER] . 10.05.2017р. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» складено Страховий акт відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 16537,31грн., що платіжним дорученням №4111 від 10.05.2017р. позивачем було сплачено як страхове відшкодування у вказаному розмірі на підставі заяви потерпілої сторони про настання страхового випадку від 28.07.2016 року. У зв`язку з цим 11.07.2018р. позивачем було направлено на адресу [PERSON] як особи, винної в заподіянні внаслідок ДТП шкоди претензії про відшкодування завдано майнової шкоди. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 цього кодексу передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). У силу приписів ст. 5 Закону України «Про страхування» розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. П. 6 ч. 4 ст. 6 цього Закону передбачено, що добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 цього Закону. До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України №1961-IV від 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що за договором страхування страховик бере на себе відповідальність за ризики, якими обумовлюється настання певної події, внаслідок якої у страхувальника виникає право майнової вимоги або майновий обов`язок. Згідно пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Із змісту позовної заяви відомо, що факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється. Факт дорожньо-транспортної пригоди був зафіксований правоохоронними органами, що підтверджується довідкою про ДТП. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Розмір матеріального збитку визначено на підставі рахунку та складеного ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового акту. Сама подія ДТП була визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страховим актом. Тому перешкод для встановлення позивачем дійсного розміру завданої внаслідок ДТП шкоди не було, необхідність повідомлення страхувальником страховика про страховий випадок у 3-денний строк продиктована необхідністю забезпечити право страховика самостійно перевірити розміри завданих збитків та відповідних витрат на їх відшкодування, які складають страхову виплату. Подібне міститься у правовому висновку ВСУ від 30.03.2016 №6-186цс16, де підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Із огляду на зміст наведених правових норм Верховний Суд зробив висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то тільки тоді, після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Сам по собі факт такого неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу за умови здійснення повідомлення страховика іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди, не свідчить про не інформованість страховика щодо настання дорожньо-транспортної пригоди та неможливість встановлення ним обставин пригоди. Під час розгляду цивільної справи із позиції сторони відповідача було встановлено, що виконати вимоги підпункту 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме письмово повідомити страховику протягом трьох робочих днів із моменту ДТП про настання страхового випадку він фізично не міг оскільки перебував і надалі перебуває у такому хворобливому стані, через який позбавлений можливості вчиняти будь-які практичні дії та внаслідок ДТП став інвалідом першої групи «А». У підтвердження цього представник відповідача [PERSON] надала суду виписку із історії хвороби №8871, витяг з медичної карти стаціонарного хворого №10235, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №4064, виписку з історії хвороби №7022, виписку з історії хвороби №4575, виписку із медичної карти № [NUMBER] . Через наведене суд вважає поважною причину неповідомлення [PERSON] протягом трьох робочих днів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку, оскільки це підтверджується належними документальними доказами. Відтак не заслуговує на увагу посилання позивача на ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, оскільки ПАТ СК «ПЗУ України» не взяло до уваги поважність причин не вчинення зазначеної дії відповідачем. Відтак, суд прийшов до переконання, що у позивача немає підстав для звернення із таким позовом до [PERSON] ; згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій; позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають, а з огляду на це судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921грн. відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed