Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у відповідності до кредитного договору № б/н від 25.12.2007 р., який складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою, відповідачці надано кредит у сумі 4000 грв., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % на рік за користування кредитними коштами. Отримавши гроші [PERSON] взяті на себе обовязки по кредитному договору у повній мірі не виконала, не забезпечила повернення одержаного кредиту та не сплатила відсотки. Станом на 03.08.2015 р. за нею рахується заборгованість у сумі 14030.85 грв., яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 3529.27 грв., заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 6379.07 грв., заборгованості по пені і комісії за користування кредитом у сумі 3216.28 грв. та штрафу, який складається з фіксованої частини у сумі 250 грв. та процентної складової у сумі 656.23 грв. Представник позивача у судове засідання не зявився. Надіслав письмове клопотання в якому просить розглядати справу в його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, але пояснила що останній платіж нею був здійснений у 2012 році. Просить відмовити у задоволенні позову у звязку зі спливом строків позовної давності. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, який складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000 грв. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, і зобовязалася сплачувати за користування ним по 2 % в місяць з терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобовязання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки передбачені договором відповідачка не виконала. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 03.08.2015 р. за нею рахується заборгованість у сумі 14030.85 грв., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3529.27 грв., заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 6379.07 грв., заборгованості по пені і комісії за користування кредитом у сумі 3216.28 грв. Крім того, згідно п. 8.6. умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грв. + 5 % від суми позову. За вказаним пунктом умов та правил надання банківських послуг відповідачці нарахований штраф за користування кредитом, який складається з фіксованої частини у сумі 250 грв. та процентної складової у сумі 656.23 грв. Отже, до стягнення підлягає заборгованість у сумі 14030.85 грв. Однак, статтею 256 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст. 251 ч. 1, 252 ч. 1, 257 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ч. 1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що остання дата погашення боргу відповідачкою 30.07.2012 року. Враховуючи, що у заяві про видачу кредиту не вказано строк дії договору, а погашення по зобов'язанням повинно здійснюватися щомісячно, то про порушення своїх прав банку стало відомо ще у серпні 2012 р., коли відповідачка припинила погашати кредит. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано ПАТ КБ «Приватбанк» до суду 30.09.2015 року, тобто поза межами строку, встановленого\~ст. 257 ЦК України, плин якого розпочався 30.08.2012 р., коли відповідачка не здійснила черговий платіж. Доказів про зупинення, або переривання строку позовної давності по даній справі, а також про поважність причин пропуску позовної давності позивачем не надано. Згідно\~ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності відповідно до вимог\~ст. 267 ЦК України. У відповідності до розяснень, викладених у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заяву стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у звязку з пропуском ним строку позовної давності. Тому,

Outcome: dismissed