Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 15.3-С-040.06.2 від 07.06.2006 року, в якому з врахуванням остаточного збільшення розміру позовних вимог представник позивача ПАТ «Родовід Банк» просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за період з 12.09.2017 року по 17.03.2017 року в сумі 2579062,35 дол. США. та судові витрати. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 15.3-С-040.06.2 від 07.06.2006 року відповідачу було надано ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, кредит на споживчі цілі в розмірі 2000000,00 дол. США. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком користування по 06.06.2007 року включно з процентною ставкою у розмірі 14,00 % річних. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 17.03.2017 року, за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 2579062,35 дол. США. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 2579062,35 дол. США. та судових витрат. Ухвалою від 11.04.2011 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 07.07.2017 року скасовано заочне рішення суду від 25.11.2011 року в справі та призначено її до розгляду в загальному порядку. 12.02.2018 року в судовому засіданні судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 15.3-С-040.06.2 від 07.06.2006 року. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано тим, що зміст кредитного договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства, а тому, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір та додаткові угоди до нього. Ухвалою від 12.02.2018 року розгляд справи вирішено продовжити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті Представник ПАТ «Родовід Банк» в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, при цьому проти позовних вимог за зустрічним позовом заперечив та просив відмовити у їх задоволенні. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, при цьому проти позовних вимог за первісним позовом заперечив та просив відмовити у їх задоволенні. Також подав заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з кредитного договору № 15.3-С-040.06.2 від 07.06.2006 року, [PERSON] було надано ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, кредит на споживчі цілі в розмірі 2000000,00 дол. США. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком користування по 06.06.2007 року включно зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 14,00 % річних. 05.06.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору № 15.3-С-040.06.2, що є невід`ємною частиною кредитного договору, в якому сторони погодили строк дій відновлювальної кредитної лінії по 05.06.2008 року включно, процентну ставку за кредитним договором у розмірі 15,5 % річних та визначено графік погашення кредиту. 05.06.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору № 15.3-С-040.06.2, що є невід`ємною частиною кредитного договору, в якому сторони погодили строк дій відновлювальної кредитної лінії по 07.06.2010 року включно, процентну ставку за кредитним договором у розмірі 16,5 % річних та визначено графік погашення кредиту. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Із долученого до справи розрахунку заборгованості від 17.03.2017 року вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 17.03.2017 року має заборгованість перед ПАТ «Родовід Банк» за період з 12.09.2006 року по 17.03.2017 року в сумі 2579062,35 дол. США, з яких: 619661,89 дол. США - заборгованість за кредитом; 1795894,36 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам; 163506,46 грн. - три проценти річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Положеннями ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач з врахуванням остаточного збільшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 619661,89 дол. США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в сумі 1795894,36 грн. та три проценти річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентам в сумі 163506,46 грн. Разом з тим, оскільки заявивши вимогу про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам та трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за процентами, які нараховуються внаслідок невиконання зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором, позивач не зазначає про наявність та стягнення безпосередньо основної заборгованості за процентами, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову в даній частині вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1) ч.2 ст. 258 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4). З врахуванням вказаних норм закону, а також приймаючи до уваги пропуск стороною позивача за первісним позовом строку позовної давності до частини вимог про стягнення заборгованості по пені, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в сумі 200898,40 дол. США (з 31.03.2010 року по 31.03.2011 року). Враховуючи, що між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15.3-С-040.06.2 від 07.06.2006 року, умови якого ВАТ «Родовід Банк» були виконані, шляхом надання [PERSON] кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість в сумі 976717,14 дол. США, з яких: 619661,89 дол. США - заборгованість за кредитом; 156156,85 дол. США - три проценти річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 12.09.2006 року по 17.03.2017 року; 200898,40 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за період з 31.03.2010 року по 31.03.2011 року. Щодо вимог за зустрічним позовом суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 14 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно правових позицій висловлених Верховним Судом України у постанові по справі № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Так, в обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог, сторона позивача за зустрічним позовом посилається на те, що банком приховано від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, а також не зазначено про його право на дострокове повернення кредиту, внаслідок чого позичальника введено в оману щодо умов кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Отже, зміст даного принципу проявляється, зокрема, у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно визначати структуру і вид договірного зв`язку, при цьому саме сторони самі обирають вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини, його істотні умови. Виходячи із загальних умов, укладеного між сторонами кредитного договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про суму кредиту, відсоткову ставку. При цьому, позивачем за зустрічним позовом підписано вказаний кредитний договір, як і підписано всі додаткові угоди до нього, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитного договору та виразу повної згоди під час його підписання з умовами, викладеними у ньому. Крім того, позивачем за зустрічним позовом власноруч зазначено у кредитному договорі, що до моменту його укладення він повідомлений про всі умови кредитування, передбачені ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що при підписанні спірного кредитного договору [PERSON] погодився з його умовами, факт отримання кредитних коштів ним не заперечується, що свідчить про виконання з боку ПАТ «Родовід Банк» зобов`язань по кредитному договору, обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими встановлено не було, суд вважає, що підстави для визнання кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними відсутні, а тому відмовляє в задоволенні зустрічного позову. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає, що з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 1820,00 грн., з яких: 1700,00 грн. - судовий збір; 120,00 грн. - інформаційно-технічне забезпечення. Також, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 393442,79 грн.

Outcome: partial