Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Подано позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в якому позивач просила поновити строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, визнати за нею право власності на будинок № 120 по вул. Калініченко в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого 24 травня 2004 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач народилася 18 січня 1963 року в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області. Дівоче прізвище позивача було «Трунова», а її батьками - [PERSON] та [PERSON]. 15 травня 1982 року позивач уклала шлюб з [PERSON], після якого змінила прізвище на «Терленко». 16 квітня 1962 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями № 120 по вул. Калініченко в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області за 180 карбованців, які продавець отримала при підписанні договору купівлі-продажу. Вказаний договір посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] депутатів трудівників Новомосковського району Дніпропетровської області 16 квітня 1962 року і зареєстрований в реєстрі № 15. В 1987 році виготовлений технічний паспорт на ім`я [PERSON]. Після купівлі будинку батьки позивача стали в ньому проживати і користувалися ним до смерті. На час звернення з позовом до складу садиби входять житловий будинок, літня кухня, сарай, туалет, паркан, ворота. Садиба знаходиться на земельній ділянці площею 0.19 га, яка не приватизована та ринкова вартість вказаного будинку складає 65\~364,68 коп. 16 травня 1998 року померла мати позивача - [PERSON], а 21 травня 2004 року помер батько - [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складалося з вказаного житлового будинку № 120 по вул. Калініченко в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області, земельної частки (паю) на ім`я батька та грошових вкладів. Заповіту після своєї смерті батько не залишив і спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно були позивач та її рідний брат - [PERSON]. Спадкове майно - земельну частку (пай) та грошові вклади успадкував брат позивача - [PERSON], який отримав свідоцтво по право на спадщину за законом на це майно. Житловий будинок № 120 по вул. Калініченко в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області залишився не успадкованим. 05 березня 2008 року брат позивача [PERSON] помер. В березні 2009 року позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини у вигляді наведеного вище житлового будинку після смерті батька [PERSON] [PERSON] державного нотаріуса від 24 березня 2009 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск шестимісячного строку про прийняття спадщини. Звернувшись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], позивач отримала рішення суду від 24 липня 2009 року, яким встановлений факт прийняття позивачем спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого 21 травня 2004 року. В жовтні 2010 року позивач повторно звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом у вигляді наведеного вище житлового будинку після смерті батька [PERSON] Постановою державного нотаріуса від 20 жовтня 2009 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням до нотаріальної контори документу, що засвідчує право власності померлого [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Вважаючи означену постанову незаконною через набуття права власності спадкодавцем на означений житловий будинок, зазначаючи про те, що державна реєстрація права власності на момент придбання будинку у власність була не обов`язковою звернулася з позовом до суду. З урахуванням часу, який минув від дати винесення постанови нотаріуса просить поновити їй строк звернення до суду. Визначаючи відповідача у справі, зазначає, що відповідно до ст. 1, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування ж Україні», сільські, селищні, міські [PERSON] є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, внаслідок чого за відсутності інших спадкоємців [PERSON] за законом і за заповітом, належним відповідачем у справі є [PERSON] сільська Рада Новомосковського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила його задовольнити, вказуючи на те, що спадкодавець набув права власності за життя саме на житловий будинок № 120 по вул. Калініченко в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області. Будучи належним чином повідомленою судом про обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, про обов`язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, будучи неодноразово повідомленою про свої права та обов'язки і попередженою про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій щодо доказування обставин справи для підтвердження своїх вимог,- копію технічного паспорту від 1987 року виготовленого на ім`я [PERSON] не надала, проти оголошення перерви в судовому розгляді для можливості надання доказів у справі, витребування виписки з погосподарської книги домоволодіння від відповідача у справі заперечила, вказуючи на те, що наявними доказами у справі підтверджено право власності спадкодавця та рішення суду від 24 липня 2009 року встановлює право позивача на отримання у спадок житлового будинку № 120. Також, з урахуванням отримання судом відомостей про подання іншим спадкоємцем [PERSON] [PERSON] заяви про прийняття спадщини, смерть [PERSON] 05 березня 2008 року, заведення Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою спадкової справи після смерті [PERSON] 02 вересня 2008 року, будучи повідомленою судом про склад учасників цивільного процесу у спорах, що виникають з приводу спадкування та наявність процесуального правонаступництва у разі смерті одного зі спадкоємців, в судовому засіданні 19 жовтня 2016 року від встановлення спадкоємців після смерті [PERSON] відмовилась, заперечуючи проти залучення до участі в справі спадкоємців [PERSON] та наполягаючи на розгляді справи за участю належного, на її думку відповідача - [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Будучи повідомленою в судовому засіданні про наслідки не вчинення дій по залученню до участі в розгляді справи спадкоємців [PERSON] наполягала на розгляді справи за участю відповідача [PERSON] сільської ради. Представник відповідача - [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечили проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлено наступне. 18 січня 1963 року в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області народилась [PERSON], батьком якої був [PERSON] та матір`ю [PERSON] /а.с.25/. 15 травня 1982 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с.24/. У відповідності до дублікату договору купівлі-продажу від 16 квітня 1962 будинку, розташованого в сільській місцевості, нотаріально посвідченого 16 квітня 1962 року Вільнянскою сільською радою депутатів трудівників Новомосковського району, Дніпропетровської області та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій за № 15, мешканець с. Хащеве Дніпропетровської області [PERSON] та мешканець с. Хащеве Дніпропетровської області [PERSON] уклали між собою договір, у відповідності до якого [PERSON] як голова робочого двору, за згодою і за дорученням членів двору: матері [PERSON] продала [PERSON] будинок з усіма господарчими будівлями, що до нього прилягають і які знаходяться в селі Хащеве за 180 карбованців. За проданий будинок [PERSON] одержала від [PERSON] [PERSON] при підписанні договору 180 карбованців. За страховою ціною будинок оцінений в сумі 570 карбованців. Зазначений в договорі будинок нікому іншому не проданий не закладений і під арештом не знаходиться. Витрати звязані з укладанням і оформленням цього договору покладається на [PERSON] /а.с.15/. 16 травня 1998 року померла мати позивача [PERSON] /а.с.22/. Батько позивача - [PERSON] помер 21 травня 2004 року /а.с.21/. У відповідності до витягу зі спадкової справи після смерті [PERSON], 28 жовтня 2004 року до державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернувся [PERSON] син [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька /а.с.13/. 24 березня 2009 року листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з підстав пропуску строку, встановленого для прийняття спадщини /а.с.20/. 05 травня 2009 року комісією в складі депутатів [PERSON] сільської ради [PERSON] - голова комісії, [PERSON] і [PERSON] складено акт обстеження садиби та комунально-побутових умов проживання [PERSON] [INFO], яка проживає за адресою [INFO], у відповідності до якого члени комісії, взявши до уваги свідчення сусідів [PERSON] по вулиці Калініченка: [PERSON], [INFO], паспорт АК № 698125, [PERSON], [INFO], паспорт АМ № 361093, [PERSON], [INFO], паспорт АЕ № 311110, склали даний акт обстеження садиби [PERSON] і встановили, що вона є дочкою [PERSON] і [PERSON]. Батьки [PERSON], коли ще були живими, купили будинок в селі Хащеве, вул. Калініченка, 120, де й проживали разом з дітьми [PERSON] та [PERSON]. В 1998 р. мати [PERSON] захворіла на саркому кишечника і 16 травня 1998 р. померла. Доглядом під час хвороби та похоронами [PERSON] займались дочка [PERSON] і її батько [PERSON] Син [PERSON] участі не брав, тому що був наркоманом. При житті батька [PERSON] за ним доглядала дочка [PERSON], готувала їжу, прала білизну, прибирала в будинку та дворі, обробляла город. 21 травня 2004 р. після операції батько [PERSON] помер. На момент смерті батька [PERSON] проживала з ним у вказаному будинку по вулиці Калініченка, 120 і після його смерті залишилась проживати в будинку та доглядати зо ним, проводити поліпшення житлового будинку. Брат [PERSON] помер 5 березня 2008 р. Доглядати за будинком і подвірям, сплачувати комунальні послуги продовжує [PERSON] В даний час цегляний будинок площею 57 м2, літня кухня площею 30 кв.м. і сарай площею 31 кв.м. знаходяться в задовільному стані. Є присадибна ділянка площею 0,21 га /а.с.17/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2009 року заяву [PERSON], зацікавлена особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини задоволено. Встановлено факт того, що [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON], померлого 21 травня 2004 року /а.с.18-19/. У відповідності до мотивувальної частини рішення суду встановлено факт, що 21 травня 2004 року помер батько заявника - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на домоволодіння № 120, розташоване по вул. Калініченко в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області. Оскільки за час життя [PERSON] не залишив заповіту, що вбачається з копії спадкової и після смерті [PERSON], то право на спадкування за законом отримали особи, визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України, а саме, дочка померлого - заявниця та її брат [PERSON] Інших спадкоємців не встановлено. Згідно з копією свідоцтва про смерть, що знаходиться в матеріалах справи [PERSON] помер 05 березня 2008 року. Таким чином єдиною спадкоємницею після смерті [PERSON] являється його донька [PERSON] В той же час, [PERSON] подала до Новомосковської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак листом державного нотаріуса від 24 березня 2009 року № 02-14/418 заявниці розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки із представлених нею документів не вбачається факт прийняття спадщини після смерті батька, а тому заявниці запропоновано звернутись з заявою до суду. Як встановлено в судовому засіданні заяв від заявниці про відмову у прийнятті спадщини після смерті її батька не надходило. Факт її проживання з батьком по день його смерті, а саме 21 травня 2004 року, та фактичне прийняття нею спадщини підтверджується копією акту обстеження садиби та комунально-побутових умов проживання [PERSON] від 05 травня 2009 року, складеного в складі депутатів [PERSON] сільської ради та сусідів, а також свідченнями свідків в судовому засіданні - [PERSON] та [PERSON] Крім того, даний факт підтверджується письмовими поясненнями доданими до матеріалів справи, а саме свідків [PERSON] та [PERSON], з яких також вбачається, що заявниця на день відкриття спадщини та по теперішній час проживає в спадковому будинку та доглядає за ним, вважаючи себе такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батька. У відповідності до витягу зі спадкової справи після смерті [PERSON], 20 жовтня 2009 року позивач звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Згідно з листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 20 жовтня 2009 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з підстав не надання правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця на житловий будинок № 120 по вул. Калініченко в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.46/. Надані позивачем суду матеріали свідчать, що позивачем 10 травня 2011 року з УЕГГ укладено договір постачання газу до житлового будинку № 120 по вул. Калініченко в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області. У відповідності до довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 362 від 21 вересня 2011 року, за даними сільської ради господарем житлового будинку в с. Хащеве вул. Калініченко 120 є [PERSON], померлий 24 травня 2004 року. На даний час в цьому будинку ніхто не зареєстрований. [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] /а.с.13/. у відповідності до довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 607 від 03 червня 2015 року, за даними сільської ради за померлим [PERSON] числиться в користуванні неприватизована присадибна земельна ділянка загальною площею - 0,19 га за адресою с. Хащеве вул. Калініченко, 120 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд /а.с.14/. 05 червня 2015 року за замовленням позивача ТОВ «Юст Інвест 2012» складено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 120 по вул. Калініченко в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якого житловий будинок складається з житлового будинку літ.А рік побудови 1973, прибудови літ.а рік побудови 1973, ганку рік побудови 1973, літньої кухні літ.Б рік побудови 1965, сараю літ.В рік побудови 1970, погрібу літ.ПГ. рік побудови 1970, вбиральні літ.Г рік побудови 1970, сараю літ.Д рік побудови 1983, огорожі №1 рік побудови 1970, воріт № 3 рік побудови 1970, хвіртки № 4 рік побудови 1970. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Ч.1 ст.26 ЦПК України передбачає, що у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Стаття 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У відповідності до положень ст.ст.1268, 1269 ЦК України, Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Стаття 1278 ЦК України передбачає, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Таким чином, належним відповідачем у справі про спадкування, як особи права та обов`язки якої можуть бути порушені у випадку задоволення позову є інші спадкоємці за законом чи заповітом, які подали до відповідної контори заяви про прийняття спадщини, прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. І лише у випадку, якщо відсутні інші спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами, враховуючи положення ч.ч.1, 3 ст.1277 ЦК України є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем за місцем відкриття спадщини. Враховуючи, що заяву про прийняття спадщини у встановлені законодавством строки після смерті [PERSON], окрім позивача подав і син померлого - [PERSON], доказів отримання свідоцтва про право власності [PERSON] після смерті [PERSON] матеріали справи не містять суд вважає, що належним відповідачем за поданим позивачем позовом є [PERSON] Однак, надані суду докази свідчать, що [PERSON] помер 05 березня 2008 року. У відповідності до ч.1 ст.37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. За таких обставин, враховуючи положення ч.1 ст.37 ЦПК України, належними відповідачами у справі є правонаступники спадкоємці померлого [PERSON] У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Оскільки в судовому засіданні позивач, будучи повідомлений судом про наявність відносин правонаступництва у справі та про наслідки не вчинення дій щодо залучення належного відповідача у справі, клопотання про залучення правонаступників [PERSON] в якості відповідачів не заявив, заперечивши проти залучення до участі в справі в якості належного відповідача або третіх осіб правонаступників [PERSON], вказуючи, що належним відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, суд вважає, що поданий позов пред`явлено не до належного відповідача і в задоволенні позову належить відмовити. Крім того, у відповідності до положень ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Надані суду матеріали не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] належав за життя саме будинок № 120 по вул. Калініченко в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області. Так, наданий позивачем суду дублікат договору купівлі продажу від 1962 року свідчить, що [PERSON] придбав у 1962 році будинок в с. Хащеве. Номеру будинку, вулиці, на якій він знаходився договір не містить. Надані суду відомості технічного паспорту, складеного в 2015 році свідчать, що рік побудови житлового будинку № 120 по вул. Калініченко в с. Хащеве Новомосковського району Дніпропетровської області є 1973. Доказів на підтвердження виникнення у померлого права власності на побудований в 1973 році будинок, введення його в експлуатацію матеріали справи також не містять, позивачем не надано. При цьому, надану суду довідку Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 362 від 21 вересня 2011 року, за якою господарем житлового будинку в с. Хащеве вул. Калініченко 120 є [PERSON], померлий 24 травня 2004 року, суд в якості належного доказу на підтвердження права власності померлого на спадковий будинок прийняти не може, оскільки сама по собі означена довідка не є правовстановлюючим документом, який підтверджує факт виникнення права власності. Викладення в рішенні суду від 24 липня 2009 року встановлених обставин щодо відкриття спадщини на належне померлому майно домоволодіння № 120, суд також не може прийняти до уваги, як належний доказ набуття померлим права власності. За наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову про визнання права власності. Розглядаючи вимоги позивача про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного. Ст.ст.72, 73 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. Водночас, ч.3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки матеріали справи не містять заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності до вимог позивача, підстав для застосування строків позовної давності у даних правовідносинах так і для вирішення питання щодо поновлення строку для звернення позивача до суду з позовною заявою суд не вбачає.

Outcome: dismissed