Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач 04.02.2020 року звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в актовому записі про народження записані у відповідності до ст. 135 СК України. З 09 жовтня 2019 року малолітня [PERSON] поставлена та перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, який ведеться службою у справах дітей Нікопольської міської ради. Відповідач 09.08.2019 року відмовилася забирати дитину [PERSON] з КЗ «Нікопольський пологовий будинок» ДОР», про що власноруч написала заяву. Зазначене також підтверджується відповідним Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу здоров`я від 09.08.2019 року за № 385. За інформацією КЗ «Нікопольський пологовий будинок» ДОР» [PERSON] знаходилася у вказаній установі з 08.08.2019 року по 05.09.2019 року, за час її перебування дитиною ні мати, ніхто з близьких родичів не цікавився. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.10.2019 року за № 844 [PERSON] надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування», рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.10.2019 року за № 852 [PERSON] влаштовано до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» на повне державне утримання, де вона перебуває і на даний час. З відповідачем проводилися неодноразово проводилися бесіди щодо необхідності відвідування дитини, забезпечення її засобами гігієни, проте відповідач жодного разу не відвідала доньку у пологовому будинку, не зверталася до служби у справах дітей Нікопольської міської ради з метою отримання дозволу на періодичні відвідування її в Комунальному закладі «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» або з метою повернення дитини в сім`ю. Відповідач веде аморальний спосіб життя, не працює, не створила належних умов для проживання дитини, не має постійного місця проживання, веде «бродячий» спосіб життя, не цікавиться життям дитини, не надає матеріальної або моральної допомоги, не має наміру повернути дитину у сімейне оточення. Місцезнаходження відповідача на даний час невідоме, за інформацією Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відповідач серед заарештованих, затриманих, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться. За інформацією КП «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» відповідач не перебуває на обліку у нарколога, за інформацією КП «Дніпровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР» відповідач на обліку не перебуває. Таким чином, [PERSON] свідомо, без поважних причин нехтує своїми батьківськими обов`язками, не відвідує дитину, не вживає заходів щодо повернення дитини у сімейне оточення, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не піклується про неї взагалі. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 29.01.2020 року за № 80 було затверджено висновок від 29.01.2020 року за № 80 служби у справах дітей Нікопольської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 31.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, почато підготовче провадження (а.с. 25-26). Ухвалою суду від 13.05.2020 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 37). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без фіксації процесу технічними засобами. На позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с. 41). Відповідача [PERSON] було сповіщено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Справу розглянуто у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 164-167 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в актовому записі про народження записані у відповідності до ст. 135 СК України (а.с. 5,6). Згідно Акту від 05.09.2019 року, складеного КЗ «Нікопольський пологовий будинок» ДОР», з 08.08.2019 року по 05.09.2019 року дитина [PERSON] (дівчинка) знаходилася у пологовому будинку. За час перебування дитиною ні мати, ніхто з близьких родичів не цікавився. Дитина переведена з 05.09.2019 року у Дитячу лікарню м. Нікополь (а.с. 10). Відповідач 09.08.2019 року відмовилася забирати дитину [PERSON] з КЗ «Нікопольський пологовий будинок» ДОР», про що власноруч написала заяву. Зазначене також підтверджується відповідним Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу здоров`я від 09.08.2019 року за № 385 (а.с. 7,9). Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.10.2019 року за № 844 [PERSON] надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування», рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.10.2019 року за № 852 [PERSON] влаштовано до Комунального закладу «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» на повне державне утримання, де вона перебуває і на даний час (а.с. 12,13). З відповідачем проводилися неодноразово проводилися бесіди щодо необхідності відвідування дитини, забезпечення її засобами гігієни, проте відповідач жодного разу не відвідала доньку у пологовому будинку, не зверталася до служби у справах дітей Нікопольської міської ради з метою отримання дозволу на періодичні відвідування її в Комунальному закладі «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» або з метою повернення дитини в сім`ю. Відповідач веде аморальний спосіб життя, не працює, не створила належних умов для проживання дитини, не має постійного місця проживання, веде «бродячий» спосіб життя, не цікавиться життям дитини, не надає матеріальної або моральної допомоги, не має наміру повернути дитину у сімейне оточення. Місцезнаходження відповідача на даний час невідоме, за інформацією Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відповідач серед заарештованих, затриманих, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться (а.с. 15,15 на звороті) За інформацією КП «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» відповідач не перебуває на обліку у нарколога, за інформацією КП «Дніпровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР» відповідач на обліку не перебуває (а.с. 16) Таким чином, [PERSON] свідомо, без поважних причин нехтує своїми батьківськими обов`язками, не відвідує дитину, не вживає заходів щодо повернення дитини у сімейне оточення, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не піклується про неї взагалі. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 29.01.2020 року за № 80 було затверджено висновок від 29.01.2020 року за № 80 служби у справах дітей Нікопольської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 18-20) Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що [PERSON] не займається вихованням малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] не піклується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не цікавиться життям дитини, не намагається дбати про її потреби, не забезпечує дитину матеріально. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов`язків по вихованню дитини судом не встановлено. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Згідно п.1ч.1ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840 грн. 80 коп.; ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840 грн. 80 коп. Враховуючи те, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп. з кожного, виходячи з розрахунку (840 грн. 80 коп. - за одну вимогу майнового характеру + 840 грн. 80 коп. - за одну вимогу немайнового характеру = 1681 грн. 60 коп.).

Outcome: approved