Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач 04.03.2020 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія», яку в подальшому перейменовано у ВП «Шахта «Котляревська», з 1992 року. 24.11.2016 року звільнений за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП. В результаті праці на ВП «Шахта «Котляревська» він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК серії АБ №0049173 від 16.05.2017 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45% втрати працездатності безстроково. Внаслідок професійного захворювання позивач зазнав матеріальну і моральну шкоду, яку пов`язано з фізичним болем, переживаннями, дратівливістю, порушенням звичайного укладу життя, постійним лікуванням і погіршенням фінансового становища його сім`ї. Просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 67365 грн. 00 коп., виходячи з того, що станом на 01.01.2019 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність становить 1497,00 грн. Відповідно до ст. 274 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія», яку в подальшому перейменовано у ВП «Шахта «Котляревська». Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою [NUMBER] . Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.04.2017 р., затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, складеного 21.04.2017 року, [PERSON] встановлено діагноз: «Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом (М54.1). Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І (один) ст. (J42). - захворювання професійні, встановлені вперше. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах важкої фізичної праці прохідника дільниці ПР-1; підземний стаж 26 років 11 місяців, із них прохідник - 13 років, у тому числі : ВП «Шахта «Росія» - 11 років 11 міс; ТОВ «Донпромбизнес» - 3 міс.; ТОВ «Донецьке шахто будівельне підприємство» - 9 міс - за професією МПУ - 3 роки 9 міс. 12 днів на ВП «Шахта «Росія» - за професією ГРГВ - 10 років 1 міс. 12 днів на ВП «Шахта «Росія» - професія прохідника відноситься до категорії робіт важкого ступеню важкості; підіймання та перенесення вантажів складало до 40 кг протягом 30% робочої зміни. Тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони прохідника, яка складала від 30 до 220,6 мг/м3, при ГДР -2 мг/м3. Невиконання у повному обсязі заходів боротьби з пилом на дільниці ПР-3 ВП «Шахта «Росія». Причиною виникнення професійного захворювання є недосконалість технологічних процесів; важка фізична праця - підйом та перенесення вантажів прохідниками складало 40 кг на відстань 30 м протягом 30% робочої зміни; перевищення концентрації пилу на робочому місці прохідника, запиленість гірничих виробок шахт складала від 30 до 220,6 мг/м3 при ГДК-2 мг/м3, відсутність на підприємствах протирадикулітних поясів». Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 16.05.2017 р. серія [NUMBER] , виданої Обласною профпатологічною МСЕК м. Краматорськ, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 45% безстроково. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з положення ст. 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст.ст. 76,77 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що професійне захворювання, встановлене у позивача, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок професійного захворювання, позивач зіткнувся з труднощами побутового плану. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 45000,00 гривень, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON] є достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, спричиненої йому стійкою втратою працездатності у розмірі 45 відсотків внаслідок професійного захворювання. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial