Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-13 00:00:00

Позивач 02 вересня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що між ним та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1333242 від 25.12.2012 року, за яким страховик зобовязався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме, автомобіля [NUMBER]. 25.03.2013 року в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Щепкіна та вул. Челябінської сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Винною особою в ДТП є [PERSON] Відповідно до звіту про оцінку № 13/6/436/585/36 від 13.06.2013 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу складає 15\~062,39 грн. На підставі заяви потерпілого позивачем було сплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 11\~551,99 грн. Так, виїздом на місце події аварійного комісара було встановлено, що автомобіль [NUMBER] використовується як таксі, що передбачає застосування вищого коефіцієнта ніж той, що було зазначено в п. 8 [PERSON], а саме, відповідно до правил обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності підлягав би застосуванню коефіцієнт 2, а не 1 як визначено КЗ Полісу, оскільки транспортний засіб використовується з комерційною метою. Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування здійсненого на користь [PERSON] у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача по відшкодуванню 50% сплаченого страхового відшкодування, які складають суму у розмірі 5776,00 грн., яку і просив стягнути з відповідача та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, ніяких письмових заяв від нього не надходило. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1333242, згідно з яким цивільно-правова відповідальність осіб, пов'язаних з використанням транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», д/н [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з 25 грудня 2012 року по 24 грудня 2013 року (а.с.8). В ході судового розгляду встановлено, що 25 березня 2013 року о 08.00 год., на перехресті вул. Щепкіна та вул. Челябінська в м. Дніпропетровську, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», д/н [NUMBER], в порушення п. 12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.13). Встановлено, що автомобіль [NUMBER]належить на праві власності [PERSON] (а.с.14). [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.03.2013 року. Відповідно до звіту № 13/6/436/585/36 від 13.06.2013 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу складає 15\~062,39 грн. (а.с.20-28). Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 11\~551,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8970 від 30.07.2013 року (а.с.33). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується у зв'язку з неправомірними діями, особою, яка її завдала. У відповідності зі ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч.1 ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пункту 1 ст. 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Однак, виїздом на місце події аварійного комісара було встановлено, що автомобіль [NUMBER] використовується як таксі (а.с.9-10). Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування здійсненого на користь [PERSON] у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача по відшкодуванню 50% сплаченого страхового відшкодування, які складають суму у розмірі 5776,00 грн. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму в розмірі 5776,00 грн. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved