Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач 03.02.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просив стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором №5449-103/08Р від 11.04.2008 року у сумі 10\~983, 35 дол. США та судові витрати. В обґрунтування зазначив, що між [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» (надалі - Банк, Позивач) 11 квітня 2008 року був укладений Кредитний договір 5449-103/08Р (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 14 900, 00 (чотирнадцять тисяч девятсот) доларів США, 00 центів строком до 11 квітня 2015 року виплатою 11,99 % річних. Банк належним чином виконав свої зобовязання за Кредитними договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 14 900, 00 доларів США, 00 центів. У свою чергу, відповідач не виконував належним чином свої зобовязання, за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед Банком за Кредитними договорами в повному обсязі не погашена. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Надав до суду заяву (а.с.52), за якою просив справу розглядати за його відсутності. Представник [PERSON] [PERSON]В (діючий на підставі довіреності від 25.04.2016 року) у судовому засіданні позовні вимоги визнав лише частково, а саме в частині суми заборгованості за відсотками по кредиту. Пояснив, що [PERSON] його батько та йому відомо про слухання справи, проте він хворий, у звязку з чим не зміг зявитись у судове засідання. Зазначив, що кредит був наданий на сім років, строком з 11.04.2008 року по 11.04.2015 року, та повинен був виплачуватись [PERSON] шляхом внесення рівними частинами в сумі 178 долари США, 00 центів щомісяця до 10 числа наступного місяця. [PERSON] виплатила проценти за користування кредитом повністю, а за тілом кредиту ні. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж за кредитом був здійснений [PERSON] 05.03.2010 року. Строк наступного платежу 10.04.2010 року, проте оскільки погашення заборгованості у подальшому не здійснювалось, вважає, що починаючи з 10.04.2010 року позивач знав про порушення його прав, однак з позов звернувся до суду лише 03.02.2016 року. У звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 10\~720, 00 дол. США, застосувавши до спору строки позовної давності. Суд, з урахуванням вимог ст..169 ЦПК України за згодою представника відповідача, ухвалив слухати справу за відсутності представника позивача та відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 квітня 2008 рокуміж [PERSON] (надалі - Позичальник, Боржник, Відповідач) та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» (надалі - Банк, Позивач) був укладений Кредитний договір 5449-103/08Р (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 14 900, 00 (чотирнадцять тисяч девятсот) доларів США, 00 центів строком до 11 квітня 2015 року виплатою 11,99 % річних (а.с.10-17). Згідно п.1.2 Кредитного договору, кредит надається позичальникові терміном з 11.04.2008 року по 11.04.2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Відповідно до п.4.4. кредитного договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у сумі 178 дол. США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Згідно п.4.5. кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного в п.1.2 даного Договору. Також, судом встановлено, що у забезпечення виконання зобовязань, 11.04.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №5449-103/08Р, за яким останній зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобовязань [PERSON], які виникають з кредитного договору 5449-103/08Р від 11.04.2008 року (а.с.33-34). Строк дії договору був визначений до 11.04.2018 року (п.4.1. договору). 19.04.2010 року між [PERSON] та банком був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5449-103/08Р від 11.04.2008 року, за яким з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором, сторони домовились про наступне: позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до цього Договору (а.с.29). Згідно графіку погашення заборгованості за кредитом (а.с.27-28), сума щомісячних платежів позичальника з січня 2011 року по березень 2015 року була визначена у розмірі по 209,00 дол. США, квітень 2015 року 201, 00 дол. США. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобовязання» визначаються як різні (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит грошових коштів. Проте, відповідачі не виконували належним чином свої зобовязання, за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед Банком за Кредитними договорами в повному обсязі не погашена. Звертаючись03.02.2016 року до суду, банк посилається на існування заборгованості у відповідачів станом на 17.06.2015 року у розмірі 10\~983, 35 дол. США, з яких: -кредит 10\~720, 00 дол. США; -проценти 263, 35 дол. США. Строк дії кредитного договору №5449-103/08Р закінчився 11.04.2015 року, тобто на момент звернення банку до суду, кредитні правовідносини між сторонами припинились. Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача (а.с.6-9), суд вбачає, що відповідачкою були здійснені виплати за відсотками по кредиту на загальну суму 9\~392, 38 дол. США (останній платіж 09.06.2015 року). Прострочена заборгованість за відсотками складає 263, 35 дол. США, та зважаючи на те, що в цій частині позовних вимог представник відповідача позов визнає, суд з урахуванням вимог ст.. 174 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги банку в частині стягнення на його користь відсотків за користування кредитом. Стосовно вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд враховує наступне. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у квітні місяці 2015 року. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (унесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну й спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позов\-ної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитних договорів (п.1.2, 4.4) позичальник зобовязаний був здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного наступного траншу, а отже, початок перебігу позовної давності за кожний наступний платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Такі положення відповідають правовим позиціям ВСУ, зокрема по справам № 6-116 цс 13, № 6-154 цс15, які відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обовязковими для всіх судів України. Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинне здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, в рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. З розрахунку заборгованості за тілом кредиту (а.с.8-9) вбачається, що останній платіж у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту здійснено [PERSON] 15.03.2011 року на суму 86 дол. США (а.с.8). Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла за період з 11.04.2011 року по квітень 2015 року (дата закінчення строку дії договору) у зв'язку з несплатою позичальником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту. Проте, суд вбачає, що у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань у повному обсязі позовна давність за цими вимогами до відповідача обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто з 11.04.2011 року. При цьому позов предявлено до суду лише 03.02.2016 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Враховуючи, що останній платіж за тілом кредиту був здійсненний відповідачкою 15.03.2011 року, суд вбачає, що починаючи з 11.04.2011 року (дата наступного чергового платежу) банк був обізнаний про порушення його прав та простроченням відповідачем сплати кредиту, та відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України мав право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті з нарахованими відсотками. Проте, банк звернувся до суду з відповідним позовом лише у лютому 2016 року. З урахуванням вищевикладеного, суд приймає до уваги клопотання представника відповідача та вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, відмовивши у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у період до 10.01.2013 року у звязку з пропуском строку позовної давності. При цьому суд вважає за можливе стягнути на користь банку заборгованість за тілом кредиту у межах строку позовної давності, тобто за період з 10.01.2013 року по квітень 2015 року (січень 2016 року мінус три роки). Згідно графіку погашення заборгованості щомісячні платежі позичальника з січня 2011 року по березень 2015 року були визначені у сумі по 209, 00 дол. США, за квітень 2015 року сума платежу мала скласти 201, 00 дол. США, тому за розрахунком суду заборгованість за тілом кредиту за період з 10.01.2013 року по квітень 2015 року, яку можливо стягнути на користь банку, становить суму 5844, 00 дол. США. При цьому, суд позовні вимоги банку задовольняє лише відносно відповідачки [PERSON], а в частині позовних вимог до [PERSON] суд відмовляє у повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності до ст.. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За своєю правовою природою порука є зобовязанням, у звязку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5 ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ЦК у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Суд виходить з того, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК, а зазначена норма передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК)), не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений ВСУ за результатами розгляду справи № 6-53цс14 (постанова від 17\~вересня 2014 р.). Отже, як вже було встановлено судом, останній платіж за тілом кредиту був здійснений позичальником 15.03.2011 року, починаючи з 11.04.2011 року у позивача виникло право на предявлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості, проте з відповідним позовом до [PERSON] як поручителя банк звернувся лише 03.02.2016 року, тому суд вбачає, що позивач не предявив до [PERSON] як поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання вимоги про виконання зобовязання за кредитним договором, заборгованість за яким залишилась непогашеною в повному обсязі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що зобовязання відповідача за договором поруки №5449-103/08Р від 11.04.2008 року припинилися у звязку з пропущення позивачем строку пред'явлення вимог до поручителя, а отже і підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Правекс Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює\~докази\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial