Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач 07.06.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту належності [PERSON], померлому [INFO] року, та [PERSON], померлій [INFO] року, житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], та про визнання за позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року. З позовної заяви вбачається, що дід та баба позивача [PERSON] та [PERSON] при житті володіли на праві приватної власності житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Однак, реєстрація права власності на вказаний будинок ними належним чином проведена не була, й правовстановлюючий документ на цей будинок відсутній. [INFO] року померла баба позивача [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадщину, що відкрилась після її смерті фактично прийняв її чоловік, дід позивача, [PERSON], так як після смерті дружини він вступив в управління та володіння спадковим майном, а також ніс усі витрати, пов'язані з утриманням будинку, проводив його поточний ремонт, вів господарство, сплачував комунальні платежі. [INFO] року помер дід позивача [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року помер батько позивача [PERSON], який був сином [PERSON] та [PERSON]. Згідно з положенням ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР України позивач є спадкоємцем після смерті свого діда за правом представлення у зв'язку зі смертю свого батька на момент смерті діда. Спадщину, яка відкрилась після смерті діда, [PERSON], фактично прийняв позивач, так як він постійно проживав з померлим, а також вступив в управління його майном, ніс усі витрати, пов'язані з утриманням будинку, вів господарство, сплачував комунальні платежі. Окрім позивача з [PERSON] на момент його смерті ніхто не проживав. Крім позивача, іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] є їх другий онук, двоюрідний брат позивача - [PERSON]. Його батьком є другий син померлих - [PERSON]. Проте, він не має право на спадкове майно, що залишилось після смерті діда, так як його померлий батько не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а також фактично цю спадщину не приймав, адже не проживав разом з померлим батьком. Як спадкоємець за законом [PERSON] звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті діда, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно, а також відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради депутатів трудящих від 06.09.1952 року визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] який був ними побудований на підставі рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради про виділення земельної ділянки під будівництво від 20.07.1952 року, дозволу на будівництво від 28.07.1952 року, акту БТІ від 29.07.1952 року. З рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради № 239 від 30.03.2017 року вбачається, що житловому будинку, який належав громадянам [PERSON], померлому [INFO] року, та [PERSON], померлій [INFO] року, присвоєно адресу: [ADDRESS]. Відповідно довідки № 169 від 05.04.2017 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно технічного паспорту, виготовленого 28.06.2014 року Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею - 50,0 кв. м., в тому числі житлової - 34,8 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - навіс, літ. Д - літня кухня, літ. д - навіс, літ. Е - убиральня, № 1, І - надвірні споруди. Відповідно до п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників. З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р. Крім того, згідно п. 3.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 13.06.2012 № 304, Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачнихбудинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], не є самочинним будівництвом та належав [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно перекладу свідоцтва про шлюб з румунської мови, посвідченого 08.07.1960 року державним нотаріусом Ізмаїльської обласної нотаріальної контори УСРС, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 25.09.1934 року. [INFO] року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] року зроблено запис № 90, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року. В ст. 525 ЦК Української РСР зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно копії домової книги [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] на момент її смерті також був зареєстрований за вказаною адресою. З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], однак належним чином право власності на спадкове майно не оформив. [INFO] року помер [PERSON], про що [INFO] року складено відповідний актовий запис за № 75, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2013 року. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується копією посвідки про народження серії [NUMBER] від 17.02.1947 року. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис № 80, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.07.1977 року. [INFO] року помер [PERSON], про що 01.06.1997 року складено відповідний актовий запис за № 69, що підвтерджуєтьяс копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.06.1997 року. Відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, позивач [PERSON] згідно ч. 2 ст. 259 ЦК Української РСР є спадкоємцем першої черги після смерті свого діда [PERSON]. Згідно довідки № 319/02-20 від 10.03.2017 року, наданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради Одеської області, [PERSON], померлий [INFO] року, проживав за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті за вказаною адресою постійно проживав його онук [PERSON], [INFO]. З акту депутата Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Руського А.М., складеного 13.02.2017 року, вбачається, що після смерті [PERSON] його онук [PERSON] фактично прийняв спадщину, адже він проживав разом з дідом та доглядав за ним. [PERSON] веде господарство в будинку за адресою: [ADDRESS], проводить там поточний ремонт, сплачує комунальні платежі. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняв спадщину після смерті діда [PERSON]. Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є. № 195/01-16 від [PERSON] звертався до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті його діда [PERSON], померлого[INFO] року, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також судом встановлено, що крім позивача іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його другий онук - [PERSON]. Його батьком є другий син померлих [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] року. Однак за життя [PERSON] спадщину після смерті батьків не приймав, свідоцтва на право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], не отримував. Таким чином, [PERSON] є таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В ч. 1,2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку. Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав. Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд вважає за можливе визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею - 50,0 кв. м., в тому числі житлової - 34,8 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - навіс, літ. Д - літня кухня, літ. д - навіс, літ. Е - убиральня, № 1, І - надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: approved