Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 № 51 недійсним, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; визнання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відумерлою. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] була проведена за [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.11.2004 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради. [INFO] [PERSON] померла. За даними Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не заводилася, заповіти та/або спадкові договори не складались. У зв`язку з чим є підстави вважати, що спадщина, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] та складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м, має бути визнана відумерлою та перейти у власність територіальної громади міста Києва. Проте, 16.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2018, укладеного з [PERSON] . Пунктом 3 вказаного договору зазначено, що спірна квартира належить продавцю [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 06.10.2009 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь JI.K. за № 473. Проте, Київським обласним державним нотаріальним архівом повідомлено, що в наряді 2-03 «Договори про відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувались» договір дарування квартири [ADDRESS] від 06.10.2009 № 473 серед справ приватного нотаріуса не виявлено. Листом КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-15004 (И-2018) від 05.12.2018 повідомлено, що реєстрація права власності на спірну квартиру проведена лише за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.11.2004, на підставі договору дарування від 06.10.2009 вказана квартира на праві власності не реєструвалася. Таким чином, [PERSON] , не будучи власником спірного майна, здійснив відчуження вищезазначеної спірної квартири [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2018 № 51., тобто незаконно розпорядився майном шляхом передачі його у власність [PERSON] . Допитаний в рамках кримінального провадження в якості свідка [PERSON] пояснив, що ніколи не оформлював договорів, пов`язаних з купівлею або продажем нерухомості на території міста Києва, в тому числі і спірної квартири. Підпис на договорі купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 № 51 та почерк, яким виконано напис « [PERSON] », йому не належить. Тобто [PERSON] не був покупцем спірної квартири за вказаним договором купівлі-продажу. У зв`язку з тим, що зміст договору купівлі-продажу від 16.02.2018 № 51 суперечить положенням ЦК України, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, укладений особою, яка не була власником нерухомого майна - предмету договору, вказаний договір купівлі-продажду, на думку позивача, має бути визнаний недійсним. У зв`язку з тим, що державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу, який не відповідає вимогам законодавства, є підстави для скасування такої реєстрації та визнання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді квартири [ADDRESS] відумерлою, оскільки з часу відкриття спадщини минуло більше року, спадкоємці за законом або заповітом після смерті [PERSON] відсутні. Ухвалою судді від 14.06.2019 задоволено заяву Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 Кобилянського О. про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна. Ухвалою суду від 20.08.2019 постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 Петрусенко Н.І. у судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник Київської міської ради Солдатченко Л.М. у судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 170236406 від 12.06.2019 право приватної власності (частка 1) на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м, житловою площею - 17,2 кв.м, зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 51 від 16.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. Як вбачається зі змісту самого договору купівлі-продажу № 51 від 16.02.2018, останній укладено між [PERSON] (продавцем), з одного боку, та [PERSON] (покупцем), з іншого боку. Згідно з п.п. 2, 3 вказаного договору предметом договору є однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м, житловою площею - 17,2 кв.м, яка належить продавцю [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 06.10.2009 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К., зареєстрованому у реєстрі за № 473. Проте, як вбачається з листа Київського обласного державного нотаріального архіву від 22.03.2019 за вих. № 657/01-17, в результаті перевірки архівного фонду № 63 приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К., в наряді 2-03 «Договори про відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувались» договір дарування квартири [ADDRESS] від 06.10.2009 № 473 серед справ приватного нотаріуса не виявлено. Згідно з листом КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-15004 (И-2018) від 05.12.2018 реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проведена лише за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.11.2004, виданого [PERSON] . Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 25.10.2004 № 1973-С (а.с.29). Крім того, в листі зазначено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06.10.2009 на праві власності не реєструвалася. Згідно з висновком експерта від 30.05.2019 № 17-3/613 за результатами проведення технічної експертизи документів у кримінальному провадженні №12016100070000103 договір дарування квартири від 06.10.2009 № 473, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К., предметом якого є квартира [ADDRESS] , не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Згідно з витягом від 12.06.2019 в рамках кримінального провадження №12016100070000103 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2019 за №№ 22, 23 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України за фактом того, що невстановлені особи, використовуючи підроблені документи, за участю приватного нотаріуса заволоділи об`єктом нерухомості - квартирою по [ADDRESS] . Згідно з протоколом допиту [PERSON] у якості свідка у кримінальному провадженні №12016100070000103 від 06.01.2016, останній зазначив, що ніколи не оформлював договорів, пов`язаних з купівлею або продажем нерухомості на території міста Києва, в тому числі і спірної квартири [ADDRESS] . Підпис на договорі купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 № 51 та почерк, яким виконано напис « [PERSON] », йому не належить. Під час судового розгляду також встановлено, що за даними Департаменту з питань реєстрації Київської міської ради [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (лист від 11.04.2019 за вих. № 074/06/2-1136). За повідомленням Оболонського відділ районного у місті Києві відділу ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві від 09.02.2019 № 1099/16.7-9, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що відлілом державної реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві зроблено актовий запис про смерть № 18865 від 05.12.2017. За інформацією Одинадцятої київської державної нотаріальної контори у Спадковому реєстрі відсутня відомості щодо спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (інформаційна довідка № 55137426 від 15.02.2019). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями статті 655 ЦК України, встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. При вирішенні даної справи суд враховує те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина першастатті 215 ЦК України). Крім того, згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, укладаючи 16.02.2018 договір купівлі-продажу № 51 [PERSON] не був законним власником квартири [ADDRESS] , яка є предметом договору та яка була у встановленому законом порядку зареєстрована за [PERSON] , яка на час вчинення оспорюваного правочину вже померла і не мав повноважень щодо укладання цього договору від її імені. Уклавши оспорюваний договір, [PERSON] незаконно розпорядився чужим майном шляхом передачі його у власність [PERSON] . Крім того, [PERSON] заперечує проти того, що він приймав участь в укладанні договору купівлі-продажу від 16.02.2018, зазначив під час допиту у якості свідка у кримінальному провадженні, що не підписував вказаний договір. Таким чином, волевиявлення останнього на укладення вказаного договору та придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , було відсутнє. Отже, в момент вчинення правочину - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.02.2018 № 51, не дотримані вимоги, встановлені частинами першою - третьою статті 203 ЦК України, що тягне за собою недійсність даного правочину. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України). Вирішуючи спір в частині скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. З Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору. Разом з цим, підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] був договір купівлі-продажу від 16.02.2018, який суперечить вимогам закону та визнаний судом недійсним. Отже, вказаний договір купівлі-продажу від 16.02.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не може бути належною правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки він суперечить вимогам законодавства та його укладено з собою, яка не була власником зазначеного вище нерухомого майна. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] проведено на підставі договору, який не відповідає вимогам законодавства та визнаний судом недійсним, відповідно до ст. 26 Закону, державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру, здійснена 16.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1487829180000; номер запису про право власності 24878383) підлягає скасуванню. Разом з тим, вимоги в частині визнання спадщини відумерлою задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання спадщини відумерлою. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Таким чином, заявлені прокурором вимоги в частині визнання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] відумерлою, оскільки такі вимоги пред`явлено у межах позовного провадження за відсутності даних щодо наявності спору щодо цього. В даний час шляхом задоволення вимог про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності суд повернув спірному нерухомому майну у власність померлох [PERSON] і в подальшому питання про відумерлість її спадщини підлягає вирішенню в порядку, визначеному Главою 9 Розділу ІV ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь Прокуратури м.Києва у дольовому порядку пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial