Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 23\~346,04 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 28.02.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 1\~800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 31.08.2013 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 23\~346,04 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 6\~744,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15\~013,36 грн., суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 1\~087,91 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали та просили застосувати строки позовної давності. Посилались на наступне, кредитний договір був укладений 28.02.2006 року, строк дії платіжної картки складає 12 місяців, тобто до 28.02.2007 року. Так, відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК країни), а не закінченням строку дії договору. Крім того, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. А відтак, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки строк позовної давності сплив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію заяви позичальника від 28.02.2006 року та Умови і правила надання банківських послуг, у відповідності до яких ЗАТ КБ «ПриватБанк» надає [PERSON] кредит у розмірі 1\~800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7, 8-11). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву суд розцінює, як кредитний договір. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 1\~800,00 грн., а позичальник, відповідно до вказаного договору зобовязався повертати заборгованість щомісяця. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Однак, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.ст.257, 259 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що картка була видана терміном дії до 02.2013 року, однак, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала доказів на підтвердження даної обставини. Як випливає з положень п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначається в заяві і в памятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Але, із наданої позивачем заяви (а.с.7) вбачається, що остання не містить відомостей щодо терміну дії картки. Не було надано представником банку й памятки клієнта, наявність якої зазначена в п. 3.1 Договору. В свою чергу [PERSON] заперечував термін дії картки, а відтак суд приходить до переконання, що факт того, що картка була видана терміном дії до 02.2013 року, суду, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не доведений. Електронні витяги не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів, оскільки суду не відомий час та порядок їх формування. Крім того, представник позивача не зміг пояснити в судовому засіданні, яким документом регулюється термін дії картки, і ким саме він визначається. В судовому засіданні представник банку посилався на те, що строк позовної давності переривався, а саме, 25.08.2010 року і 29.09.2010 року (сплата по 495,00 грн.) (а.с.76). Однак, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, що дані платежі здійснював саме [PERSON] Інших доказів, на підтвердження того, що дійсно відповідачем булі здійснені дані проплати, окрім розрахунку заборгованості, суду позивачем надано не було. Розрахунок же, на переконання суду, може бути доказом розміру заборгованості, однак не може беззаперечно свідчити про той факт, що 25.08.2010 року і 29.09.2010 року відповідачем [PERSON] були внесені кошти по вищезазначеному кредитному договору. Крім того, щодо платежів на суму 3,85 грн. (а.с.72), то представник банку не заперечував той факт, що дані переводи взагалі здійснювалися без відома [PERSON], шляхом внутрішніх операцій (переводів) банку з картки на картку. Також, суд критично ставиться до платежу на суму 50,00 грн. здійснену 13.03.2014 року (а.с.77), адже ця оплата здійснена після спливу строку дії картки, що й не заперечувалося представником банку. Згідно п. 9.12 Умовам і правилам надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про зупинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же самий строк. Треба зазначити, що пролонгація договору, передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Враховуючи те, що у звязку з невиконанням відповідачем умов договору (на що посилався представник Банку), яке мало місце починаючи з вересня 2009 року (оскільки останній щомісячний платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості був здійснений відповідачем в серпні 2009 року), то в силу вимог п.9.12 вищевказаний кредитний договір не міг бути пролонгований, оскільки не були виконані його умови. Тому, перебіг строку позовної давності починається з моменту закінчення строку дії договору. В судовому ж засіданні встановлено, що останній платіж відповідач здійснив 11.08.2009 року у розмірі 182,03 грн., як видно з розрахунку, наданого банком. Доказів же того, що [PERSON] отримував грошові кошти і нову платіжну картку з подовженим терміном дії, за цим кредитним договором, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду. Як видно зі штампу канцелярії суду, даний позов було подано 20.09.2013 року, тобто з попуском строку позовної давності. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.20102 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у звязку з цим в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed