Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.12.2011 року у розмірі 59414 грн. 46 коп. Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд в межах суми стягнення накласти арешт на рухоме майно відповідача, а саме причеп ПГ 02-Б 2014 року випуску та причеп ПГ 02-Б 2015 року випуску, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, а також обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, а саме заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа, Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов'язання, та у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо невиконання обов'язків перед кредитором. Також позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року відкрито провадження в зазначеній справі. Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що вищезазначене майно, на яке позивач просить накласти арешт, належить відповідачу на праві приватної власності, а також доказів, які б підтверджували намір відповідача відчужити вказане майно з метою уникнення виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості. Дані про вартість цього майна, з посиланням на відповідні докази, суду позивачем також не надані, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, із заявленими позовними вимогами. Крім того, ст. 152 ЦПК України, яка визначає види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, не передбачає можливість забезпечення позову шляхом обмеження відповідача у праві виїзду за межі України. Можливість обмеження особи у праві виїзду за межі України передбачена після ухвалення рішення в справі, тобто на стадії його виконання. Також на даній стадії розгляду справи у суду відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду. За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed