Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору від 30 листопада 2007 року без номеру відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписані нею особисто заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та [PERSON] Договір. При укладенні Договору сторони досягли усіх істотних домовленостей щодо порядку та умов виконання кредитного зобов»язання. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого [PERSON], відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, на зміну кредитного ліміту за рішенням [PERSON], і клієнт дає право [PERSON] в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 31 березня 2016 року має заборгованість 25911 грн. 42 коп., яка складається з: 7625 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом, 15254 грн 14 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1560 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн.00 коп. штраф (фіксована частина); 1221 грн.97 коп. штраф (відсоток від суми заборгованості). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив стягнути судові витрати понесені при зверненні до суду у виді сплати судового збору, заперечивши пояснення позивача та її представників про те, що у справі відсутні докази про укладення кредитного договору між сторонами, невиконаного зобов»язання, звернувши увагу, що відповідач відкривши кредитну лінію, дійсно 26 лютого 2010 року внесла у повному обсязі кошти, проте 02 листопада 2012 року, виготовивши перед цим нову кредитну картку від 09 квітня 2012 року, на підставі вже існуючої кредитної лінії, у зв»язку із закінченням дії терміну попередньої картки, відновила користування кредитом, що підтверджується випискою банку по рахунку за період з 01 січня 1999 року по 03 грудня 2016 року і при цьому використовуючи її для розрахунків, приміром у магазинах, автозаправочних станціях, для переказу коштів іншим особам, поповнення телефонних розмов, та при цьому продовжуючи періодично платити відсотки за користування кредитом. Відповідач та її представники позов не визнали, зазначивши, що жодних доказів наявності укладеного з [PERSON] належним чином кредитного договору позивач не надав, заява-анкета позичальника від 30 листопада 2007 року та Умови і правила надання банківських послуг, які не заперечила, що підписала особисто сторона, не є і не можуть бути кредитним договором за яким наступає кредитне зобов»язання. Кошти за отриманим кредитом внесла до банку 26 лютого 2010 року згідно картки №4149605356656405, а 02 листопада 2012 року отримала нову картку під №4149437714567029 від 04 квітня 2012 року з нульовим балансом, без оформлення жодних документів, просто для здійснення розрахунків, при цьому періодично сплачуючи відсотки за користуванням, як і інші під №5168755625558040 від 08 вересня 2015 року та від 23 листопада 2015 року. У поясненнях позивач [PERSON] посилалась, що у її користуванні є інші кредитні зобов»язання за якими їй були виготовлені пластикові картки, але суду надавати їх для дослідження не бажає. Вважає позовні вимоги безпідставними, надуманими та такими, що порушують її права, як споживача банківських послуг. Подала заяву про застосування строку позовної давності для вирішення спору у зв»язку з спливом трьохрічного терміну. Суд, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, при відсутності зустрічних вимог відповідача, вислухавши сторони і їх представників, врахувавши думку представника відповідача [PERSON] І В. щодо застосування строку позовної давності при розгляді спору, та дослідивши й оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, остільки сторона позивача, довела в повному обсязі свої позовні вимоги, а сторона відповідача не довела протилежних обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається я на підставу своїх заперечень, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України, з врахуванням того, що суд, зберігаючи об»єктивність і неупередженість, створив всі умови для змагального процесу, сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, розяснюючи сторонам їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 263 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. При вирішенні спору між сторонами, суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією і законами України, як і застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Із наданих до суду доказів сторонами вбачається наступне. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов»язків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк», у зв»язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 17 липня 2009 року змінено найменування позивача на ПАТ КБ «ПриватБанк» та проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с.14-16). Відповідно до укладеного Договору без номера від 30 листопада 2007 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №4149605356656405 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» (а.с.8-13), складає між нею та [PERSON] Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6). [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» (а.с.88). Одночасно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни [PERSON] та інших невід»ємних частин Договору (а.с.5-13). Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись [PERSON] за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 «Умов та правил надання банківських послуг» і п.5.8 «Правил користування платіжною карткою». Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.3.2, п 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг» де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням [PERSON] в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Із змісту п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг», слід вбачати, що клієнт доручає [PERSON] здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті [PERSON] за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно п.6.3 до обов»язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п.п. 6.5,6.6 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, предбачених Договором, а у випадку невиконання зобов»язань за договором, на вимогу [PERSON] виконати зобов»язання з повернення кредиту, в тому числі і простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку; власник карти зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, оплати винагороди [PERSON] (а.с.5-13). У відповідності до п.п.5.5.1, 5.6 «Правил користування платіжною карткою», за несвоєчасне виконання боргових обов»язків(користування простроченим кредитом і Овердрафтом) боржник сплачує відсотки за повишеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені «Тарифами [PERSON]» та боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в [PERSON], зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов»язань. Згідно п.п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України або умов данного Договору, у разі виникнення Овердрафту, [PERSON] має право призупинити здійсненя розрахунків по карті чи визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов»язків в цілому або у встановленою [PERSON] часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов»язків та інших обов»язків за цим Договором. Відповідно до п.5.3 вище вказаного Договору, [PERSON] має право на зміну тарифів (а.с.5-13). Як вбачається із п.5.5.1 «Правил користування платіжною карткою», за несвоєчасне виконання боргових обов»язків, власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами (а.с.5-13). Відповідно до п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у встановленій [PERSON] сумі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов»язків за цим Договором, як і до п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг», за незгодою зі зміною Правил або «Тарифів Банку», позичальник зобов»язується надати [PERSON] письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед [PERSON] заборгованість (а.с.5-13). Згідно п.п.7,9 «Правил користування платіжною карткою», для призупинення чи зупинення будь-яких незаконних або не узгоджених з [PERSON] дій з карткою, клієнт доручає [PERSON] в будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод: призупинити чи зупинити дію картки; відмовити у продовженні її дії, замінити або видати нову картку. В разі заперечення клієнтом операцій з використанням картки або інформації нанесеної на картку, клієнт надає протягом тридцяти днів з момента отримання грошових коштів письмову заяву [PERSON], вказавши оскаржувані операції і причини оскарження. [PERSON] надає клієнту відповідь протягом тридцяти днів з моменту звернення. Відповідний картрахунок може бути закритий на підставі заяви клієнта або [PERSON] має право закрити картрахунок, письмово повідомивши клієнта. При цьому, клієнт повинен не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути картку в [PERSON], після чого обслуговування картки зупиняється. Як вбачається із довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачу, на підставі Договору від 30 листопада 2007 року, надано в користування наступні кредитні картки: №4149605356656405 дата відкриття 30 листопада 2007 року з терміном дії листопад 2011 року; №4149437714567029 дата відкриття 04 квітня 2012 року з терміном дії серпнеь 2015 року; №5168755625558040 дата відкриття 08 вересня 2015 року з терміном дії вересень 2019 року; №5168755625558040 дата відкриття 23 листопада 2015 року з терміном дії вересень 2019 року (а.с.126). Станом на 31 березня 2016 року відповідач має заборгованість 25911 грн. 42 коп., яка складається з: 7625 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом, 15254 грн 14 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1560 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн.00 коп. штраф (фіксована частина); 1221 грн.97 коп. штраф (відсоток від суми заборгованості) Пунктом 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє напротязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо напротязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про поширення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В ході розгляду справи встановлено, що до [PERSON] із відповідною письмовою заявою про закриття картрахунку, відповідач не зверталася, а встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що кредитними картками, які автоматично лонгувалися, відповідач користувалася, що підтверджено випискою по рахунку за основною карткою №4149605356656405 в період з 01 січня 1999 року та 03 грудня 2016 року (а.с.77-89). Представником відповідача [PERSON] подано письмову заяву від 09 лютого 2018 року про застосування строку позовної давності до правовідносин між сторонами (а.с.199). З врахуванням викладеного, суд вважає, що предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов»язання і є зобов'язальними та регулюються нормами ЦК України, а в частині відшкодування судових витрат ст.ст.133, 141 ЦПК України, з врахуванням наступного. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст.ст.6, ч.1 627 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, так як вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. Зобовязання, згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобовязанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, і за порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України плата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. Згідно до положень ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи та згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як встановлено судом та підтверджено у судовому засіданні доказами, [PERSON], відповідач по справі, 30 листопада 2007 року звернулася із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, позивача по справі, з метою оформити кредит на своє прізвище з виготовленням пластикової картки, у якій зазначено, що [PERSON] на підставі цієї угоди має право виплатити клієнтові винагороду за надані банку послуги (виконані роботи), повний перелік оплачуваних банком послуг і умови їх надання та оплати визначаються або Правилами, або окремо підписаною угодою між клієнтом і банком. З усіх належних клієнтові сум, [PERSON] до виплати зобов»язаний здійснити утримання податків і зборів, згідно із законодавством України, чинним на момент такої виплати. Сторони дійшли згоди, що документом, який підтверджує факт надання послуг (виконання робіт), буде звіт, складений [PERSON], підписаний уповноваженим співробітником і скріплений печаткою банку. У такому ж порядку [PERSON] має право виплачувати винагороду за послуги, надані клієнтом третім особам, із якими [PERSON] укладена відповідна угода. Відповідач ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами [PERSON], які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також його місцезнаходження, як і підтвердила своїм підписом, що вся надана нею інформація правильна та зобов»язалася про всі зміни повідомляти [PERSON] не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення, так як і [PERSON] роз»яснено, що вона має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, про що інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту у Пам»ятці клієнта. 30 листопада 2007 року відповідач підписала заяву і отримала пластикову картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду» №4149605356656405 з пін-кодом, підписавши заяву власноручно, про що не заперечила у судовому засіданні. Відбулося зарахування кредитного ліміту в сумі 500 грн. на вказану пластикову картку з подальшою її ідентифікацією за присвоєним номером №4149605356656405. У судовому засіданні стороною позивача доведено, що між сторонами укладено Договір, який складається із заяви позичальника (а.с.6), Умов кредитного договору (а.с.8-13), де передбачено термін дії даного Договору, сплату відсотків за користування кредитом, який позивачем був виконаний станом на 26 лютого 2010 року, шляхом повного внесення готівки. 04 квітня 2012 року у відповідача, з її пояснень у судовому засіданні, наступили підстави для відновлення кредитної лінії і нею було виготовлено нову пластикову картку під №4149437714567029 із подальшою зміною кредитного ліміту на підставі досягнутих домовленостей між сторонами, та 02 листопада 2012 року відновлено користування коштами, що підтверджується, як даними розрахунку заборгованості за договором без номера від 30 листопада 2007 року, так і випискою по рахунку (а.с.17-21,76-89). При цьому, відповідач пояснила, що попередня пластикова картка №4149605356656405 була порізана працівником банку і видана нова з нульовим балансом, яка не має відношення до договору без номера від 30 листопада 2007 року. Також відповідач зазначила, що при цьому ніяких документів вона не підписувала. Досліджені судом докази повністю заперечують такі доводи відповідача, остільки підтверджують дії, які потрібні для продовження користування кредитом і виконуються працівником банку для подальшого використання клієнтом кредитної картки з встановленою попередньо кредитною лінією. Виписка з рахунку відповідача свідчить, що [PERSON] активно користувалася банківськими коштами і кожна банківська операція має відповідну інформацію про час та місце її вчинення, баланс, відображає назви сторін. Користуючись кредитними коштами, сторона відповідача робила періодичні платежі на виконання умов кредитного договору, сплачуючи частково відсотки та тіло кредиту чому сторона відповідача вчиняля такі дії, якщо отримала, з її пояснень, картку з нульовим балансом, пояснити суду не змогла. Докази у справі, вказують, що виконання кредитного зобов»язання стороною було не повним, в результаті чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, станом на 31 березня 2016 року заборгованість складає 25911 грн. 42 коп., а саме: 7625 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом, 15254 грн 14 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1560 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн.00 коп. штраф (фіксована частина); 1221 грн.97 коп. штраф (відсоток від суми заборгованості). Відповідно до п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил або [PERSON] відповідач зобов»язується надати позивачу письмову заяву про розірвання Договору та погасити виниклу перед позивачем заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, своїм правом відповідач не скористалася. Не використано відповідачем і право щодо того, коли в разі заперечення клієнтом операцій з використанням картки або інформації нанесеної на картку, клієнт надає протягом тридцяти днів з момента отримання грошових коштів письмову заяву [PERSON], вказавши оскаржувані операції і причини оскарження, а [PERSON] надає клієнту відповідь протягом тридцяти днів з моменту звернення, при цьому відповідний картрахунок може бути закритий на підставі заяви клієнта або [PERSON] має право закрити картрахунок, письмово повідомивши клієнта, який повинен не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути картку в [PERSON], після чого обслуговування картки зупиняється. Такі дії відповідач, натомість, не вчиняла. При звернені з позовом до суду, позивач обґрунтовано поніс витрати по сплаті судового збору для вирішення спору в судовому порядку. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як то визначено п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» вказано на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Під час розгляду справи є доведеним факт укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та віповідачем договору, який складається не лише із заяви - анкети позичальника, а і з «Умов надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Суд не погоджується із доводами сторони відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, остільки, як пояснила відповідач та підтвержується розрахунком заборгованості станом на 31 березня 2016 року, останній платіж, а саме сплату відсотків, відповідач внесла 29 грудня 2014 року (а.с.19), а з позовними вимогами позивач звернувся до суду 10 травня 2016 року, що вказує на те, що строк позовної давності позивачем не пропущений, остільки відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності, згідно ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а відповідно до ст.261 ЦК України, щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 19 березня 2014 року в справі №614 цс 14. Крім того, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про те, що позовна заява не містить нормативно-правового обґрунтування стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів. Суд, вважає, що відповідач та його представник не надали суду переконливих доказів на спростування розрахунку заборгованості наданого позивачем, не надано доказів невідповідності розрахунку заборгованості, Умовам та Правилам надання банківських послуг. Суд критично відноситься до пояснень відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором від 30 листопада 2007 року і отриманих кредитних карток №4149605356656405 дата відкриття 30 листопада 2007 року з терміном дії листопад 2011 року; №4149437714567029 дата відкриття 04 квітня 2012 року з терміном дії серпнеь 2015 року; №5168755625558040 дата відкриття 08 вересня 2015 року з терміном дії вересень 2019 року; №5168755625558040 дата відкриття 23 листопада 2015 року з терміном дії вересень 2019 року, остільки сторона у своїх поясненнях була непослідовною, змінювала їх, на пропозицію суду щодо реалізації права визначеного ст.83 ЦПК України подати суду докази чи витребувати їх, у разі неможливості самостійно їх надати, категорично заперечувала, мотивуючи це обов»язком позивача. Не знайшли свого підтвердження під час дослідження доказів, змінені пояснення відповідача про наявність інших кредитних зобов»язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк», остільки на пропозицію суду надати такі кредитні договори сторона спочатку погодилася, а потім відмовилася. При цьому, позивач повідомив суду, що інших кредитних зобов»язань перед банком, [PERSON] не має, крім кредитування, як фізична особа-приватний підприємець, де визначені інші умови та правила користування банківським продуктом. Посилалась відповідач і на підставу для відмови у задоволенні позову, мотивуючи вже попереднім вирішенням спору судом, в підтвердження чого надала ухвалу від 03 березня 2016 року Городищенського районного суду Черкаської області про залишення позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості, без розгляду через повторну неявку представника позивача до суду, проте зміст наведеного судового рішення не вказує на вирішення спірних відносин між сторонами. Під час судового розгляду справи, представник відповідача [PERSON] неодноразово подавав письмові заперечення на дії головуючого судді, з підстав тиску на відповідача надати додаткові докази. Такі заперечення були судом розглянуті. Відповідач, її представник пояснили суду, що подані заперечення не є підставами для та не можуть бути оцінені судом, як заява про відвід. З огляду на зазначене, суд, вважає, за необхідне звернути увагу відповідача, що згідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і що саме суд керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. При викладених обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач не повертає кредитодавцю позику у порядку і у строки, відповідно до укладеного між ними кредитного договору, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає задоволенню. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 1378,00 грн., а саме, сплатив судовий збір, суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. Позов підтверджується: копією заяви [PERSON] від 30 листопада 2007 року; копією паспорта громадянина України [PERSON]; копією Умови і Правил надання банківських послуг; розрахунком заборгованості за кредитним договором від 31 березня 2016 року; випискою з банківського рахунку на [PERSON] в період з 01 січня 1999 року по 03 грудня 2016 року; довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 30 листопада 2007 року; довідкою про отримання кредитних карт із зазначенням номеру картки, дати відкриття, термін дії; копією довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 30 листопаду 2007 року; копією довідки АА №241170 з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України; копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809; копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ; копією Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) від 03 квітня 2017 року; фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25 липня 2017 року стосовно ПАТ КБ «Приватбанк»; копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 року; платіжним дорученням №ВОК32B0SA0 від 12 квітня 2016 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved