Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 березня 2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у розмірі 16925,36 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач зобов'язання за генеральною угодою належним чином не виконує, позивач просив стягнути з неї на користь банку заборгованість у загальному розмірі 37037,83 грн., що складається з: 13847,66 грн. - заборгованість за кредитом; 2190,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21000,12 - штраф за п. 2.2 Генеральної угоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 березня 2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.1 вказаної вище угоди, банк надав позичальнику кредит в сумі 16925,36 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а позичальник взяв на себе обов'язок по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в встановлені строки. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячного платежу в сумі 846,95 грн. в яку входить сума боргу за кредитом, процентам та іншим нарахуванням згідно умов та правил. Датою останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.03.2015 року. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушила умови Генеральної угоди в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених умовами та правилами надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 10.06.2014 рік виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 37037,83 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1048 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, які складаються з тіла кредиту - 13847,66 грн., та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2190,05 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, то в цій частині суд вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, за порушення позичальником строківі погашення заборгованості, зазначених в цій генеральній угоді, умовах та правилах більше ніж на 31 день по зобов'язанням строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 21000,12 грн. Враховуючи, що в порядку ч.2 ст.549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у фіксованому розмірі 21000,12 грн., яка не залежить від боргової суми позичальника, суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, передбачено право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів в тому випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики. На підставі ст.88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 160 грн. 38 коп., пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Outcome: partial