Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у якому зазначило, що 29.04.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає договір про надання банківських послуг. Своєю заявою відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.4. Договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання обовязків за даним договором. Зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнта про внесення змін шляхом використання різних каналів звязку, серед яких офіційний сайт банку, SMS-повідомдлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобовязання не виконує та не сплачує грошові кошти, що підлягають поверненню за умовами договору. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17794,92 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що комісія за даним типом карт не передбачена, в колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачем надано суду копію анкети-заяви від 29.04.2014 року у якій зазначено, що [PERSON] ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві зазначено, що своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 5). Вказаною заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитних карт відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит (а.с. 6-30). Аналізуючи зазначені правові норми та надані суду докази, суд вважає, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 29.04.2014 року укладено кредитний договір, який за правовою суттю є договором приєднання і містить всі необхідні умови цього виду договору. Вказаним договором відповідачем взято на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 30.09.2017 року склала 17794,92 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 1122,73 грн., заборгованість за відсотками 12548,62 грн. (що складається з несплачених процентів на поточну заборгованість 62,75 грн. та з несплачених процентів на прострочену заборгованість 12485,87 грн.), заборгованість за комісією 2800,00 грн., заборгованість за судовими штрафами 1323,57 грн. (а. с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти видав відповідачу, але останній умови договору не виконує. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 1122,73 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 12548,62 грн. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2800,00 грн. пені. Вказаний розмір зазначено в підсумку розрахунку заборгованості за кредитом як заборгованість за прострочене зобовязання, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Крім пені, позивач просив стягнути з відповідача 1323,57 грн. судових штрафів, але з цього приводу слід зазначити наступне. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ч. 1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За положеннями\~статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003 цс 15. Суд вважає, що за таких обставин неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована за один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню пеня у вигляді судових штрафів у розмірі 1323,57 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial