Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Після визначення підсудності Апеляційним судом міста Києва до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON], в якому він просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 53498,16грн., яка складається з 28060,00грн. - сума боргу, 2465,44грн. - 3% річних, 22972,72грн. - індекс інфляції. Вимоги позову вмотивовані тим, що 29.03.2011р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 37500,00грн. та зобов'язався їх повернути до 29.03.2013 р. 29.03.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] несе відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] За період до 19.10.2015р. [PERSON] було повернуто частину позичених коштів у сумі 9440,00грн. В повному обсязі ідповідач [PERSON] борг не повернув, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань не надали. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.03.2011р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у власність грошові кошти у розмірі 37500,00грн., які зобов'язався повернути позивачеві до 29.03.2013 року, згідно з графіком. (а.с.51-52) Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується розпискою написаною власноручно [PERSON] (а.с.53) Відповідно до п.3.2.2. договору позики, повернення позики має бути здійснено за наступними реквізитами: ПАТ «КБ «Актив-банк», МФО 300852, код ЄДПРОУ 26253000, п/р 292459105. Призначення платежу: «Поповнення карткового рахунку [NUMBER] [PERSON] від [PERSON]». Відповідно до довідки №255/03-4-1БТ, виданої ПАТ «КБ «Актив банк» 23.11.2015 р., на картковий рахунок [PERSON] за період з 29.03.2011р. по 19.10.2015р. було здійснено зарахування коштів від [PERSON] 11-ма платежами на загальну суму 9 440,00грн. (а.с.55). За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Поняття поруки закріплено у ст. 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. 29.03.2011р. між [PERSON] (позикодавець), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед позикодавцем відповідати за зобов'язаннями позичальника, які виникають з умов договору позики від 29.03.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та згідно якому позичальник отримав позику в розмірі 37500,00грн. строком до 29.03.2013р., в повному обсязі цих зобов'язань (а.с.54). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, на дату ухвалення рішення сума боргу за договором позики становить 28060,00грн., тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів основного боргу. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається зі змісту позовної заяви та розрахунків позивача, період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем за період з 30.03.2013 року до 03.03.2016р. З огляду на викладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за прострочення зобов'язання, а саме: за прострочення сплати 31500,00 грн. за період з 30.03.2013р. по 01.07.2013 р. включно індекс інфляції складає 100,1% (100,00/100*100,1/100*100,00/100*100); за прострочення сплати 30060,00 грн. за період з 02.07.2013р. по 09.10.2013р. включно індекс інфляції складає 99.2% (99,9/100*99,3/100*100/100*100); за прострочення сплати 29560,00 грн. за період з 10.10.2013р. по 25.11.2013р. включно індекс інфляції складає 100,6% (100,4/100*100,2/100*100); за прострочення сплати 29060,00 грн. за період з 26.11.2013р. по 16.12.2013р. включно індекс інфляції складає 100,5%; за прострочення сплати 28560,00 грн. за період з 17.12.2013р. по 24.01.2014 р. включно індекс інфляції складає 100,2%; за прострочення сплати 28060,00 грн. за період з 25.01.2014 р. по 03.03.2016 р. включно індекс інфляції складає 180,93% (100,6/100*102,2/100*103,3/100*103,8/100*101,0/100*100,4/100* 100,8/100*102,9/100*102,4/100*101,9/100*103,0/100*103,1/100*105,3/100*110,8/100*114,0/100* 102,2/100*100,4/100*99,0/100*99,2/100*102,3/100*98,7/100*102,0/100*100,7/100*100,9/100*99,6/ 100*100). Таким чином інфляційні втрати позивача становлять (31500,00*100,1/100) - 31500,00) + (30060,00 *99.2/100) - 30060,00) + (29560,00*100,6/100)-29560,00) +(29060,00*100,5/100)-29060,00) +(28560,00*100,2/100)- 28560,00) + (28060,00*180,93/100)- 28060,00) = 22879,76грн., які підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Також суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви та розрахунків позивача, період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 30.03.2013 року до 03.03.2016 р включно. За цей період з урахуванням зменшення розміру простроченої суми заборгованості, помноженої на 3% та кількості повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає - 2521,04грн. (32500,00*3*14/365/100+ 31500,00*3*80/365/100+ 30060,00*3*100/365/100+29560,00*3*47/365/100+29060,00*3*21/365/100+28560,00*3* 39/365 /100 +28060,00*3*769/365/100). Позивач в позовній заяві просить стягнути три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 465,44грн., таким чином, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, суд убачає підстави для стягнення саме зазначеної суми. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню борг за договором позики в розмірі 28060,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 22879,76грн. а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 2 465,44грн., а всього 53405,20грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачі на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог - по 275,60 грн. з кожного відповідача. На підставі наведеного, ст. 526, 530, 546, 553, 554 625 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved