Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 18324,31 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 23.10.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та боржником [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту в сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36,0% річних на суму залишку заборгованості. У зв'язку із порушенням відповідачем свого зобов'язання станом на 31.12.2013 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням суми, що стягнута за судовим наказом, складає 18324,31 грн. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з'явився, звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ним підтримані повністю. Відповідач [PERSON] не погодившись із вимогами ПАТ КБ «Приватбанк» просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строків позовної давності, про що надав письмову заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 23.10.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір про надання грошових коштів в сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (три роки). На виконання умов зазначеного вище кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно здійснювати погашення заборгованості на умовах, що визначені договором, який у свою чергу складається із заяви та умов і правил надання банківських послуг. Як вбачається з матеріалів справи ЗАТ КБ «ПриватБанк» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у зв'язку із зміною типу банку і є його правонаступником (а.с.16). Згідно з наданим розрахунком (а.с.5-7) станом 31.12.2013 року заборгованість за кредитним договором від 23.10.2006 р., укладеним між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] з урахуванням суми, що стягнута за рішенням суду від 05.02.2008 р., складає 18324,31 грн. Вказаний розмір заборгованості складається, з заборгованості за кредитом - 4341,32 грн.; боргу по процентах за користування кредитом - 17706,70 грн.; штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 848,78 грн. (процентна складова), за вирахуванням 5072,49 грн. Згідно з наданою копією судового наказу, виданого 05.02.2008 р. Комсомольським міським судом, що набрав законної сили 27.03.2008 р., з [PERSON] на користь позивача стягнуто 5072,49 грн. боргу за вказаним вище кредитним договором (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у постанові № 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до п.9.12 укладеного кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Виходячи із змісту ст.256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, і яка за нормою ч.3 ст.267 вказаного Закону застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Разом із тим, за нормами ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, беручи до уваги що спір між сторонами виник за договірних обставин, суть яких ніким в судовому засіданні не спростовувалась, сам договір не суперечить діючому законодавству, враховуючи положення ст.1049 ЦК України, яким визначено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає за необхідне позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити повністю. З огляду на положення ст.261 ЦК України, суд вважає, що позовна заява ПАТ «Приватбанк» пред'явлена у межах строку позовної давності, тому клопотання відповідача про застосування таких строків є безпідставним. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved