Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулось в суд із позовом до [PERSON], Першого відділу ДВС ЛМУЮ про звільнення майна з арешту. Вказує, що між банком та [PERSON] 06 липня 2007 року був укладений кредитний договір № ML-A00/121/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 149205 дол.США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 06 липня 2007 року було укладено договір іпотеки № Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, а предметом іпотеки стала земельна ділянка площею 0,20 га, яка знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 липня 2007 року було також укладено договір іпотеки № PCL-A00/171/2007, у відповідності до якого предметом іпотеки стала квартира площею 75,1 кв.м, що знаходиться за адресоб: [ADDRESS]. Зазначає, що свої зобов'язання за договором виконав, однак у зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, прийняв рішення щодо реалізації заставного майна і погашення заборгованості. Однак, на майно, що перебуває в іпотеці банку, Державна виконавча служба України накладено арешти. Просить звільнити з-під арешту, накладеного 20.05.2014 року постановою (ВП№31678976) старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Пінським Ю.В. майно, а саме: земельну ділянку площею 0,20 га, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль; квартиру площею 75,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представника позивача Кузів О.І. у судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву, якою просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явився, подав на адресу суд заяву, якою проти позовних вимог банку не заперечив, вважає, що банк має першочергове право на реалізацію предмета іпотеки. Представник відповідача Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції - Копетюк В.О. та представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні при ухваленні рішення поклалися на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-A00/124/2007, відповідно до якого банк надав позичальник кредит в розмірі 149205 дол.США. У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] 06 липня 2007 року було укладено два договори іпотеки: договір іпотеки № PCL-A00/170/2007, предметом іпотеки, відповідно до умов якого виступила земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль, та договір іпотеки № PCL-A00/171/2007, предметом іпотеки, відповідно до умов якого виступила квартира [ADDRESS] (а.с.6-19). Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до п.п. 6.2.,6.3 іпотечних договорів, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати іпотекодавцем іпотеко держателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань за ст. 5 цих договорів; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором (а.с.10, 17). Водночас, сторони дійшли згоди, що жодне положення цих договорів не може тлумачитись як таке, що обмежує: а) права іпотеко держателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.10,17). Пунктами 6.4. іпотечних договорів, передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.10,17), що не суперечить вимогам ст.ст. 36, 38-39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та п. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Судом встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Пінським Ю.В. при виконанні постанови № 18031122 від 01.03.2012 року про стягнення із відповідача [PERSON] в користь держави виконавчого збору в розмірі 144500 дол.США, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с.20-21). Дане виконавче провадження було передано за підвідомчістю до першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області. В свою чергу 01.08.2014 року - Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області відкрито виконавче провадження № 44252635 щодо стягнення з [PERSON] виконавчого збору на загальну суму 1173400 грн. на користь держави. Отже, виконавче провадження в межах якого накладено арешт на заставне майно відповідача [PERSON] знаходиться у провадженні саме Першого відділу ДВС Луцького міськрайонного управління юстиці. Із розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-А00/124/2007 від 06.07.2007 року становить 207471,55 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату ухвалення рішення суду з розрахунку 1 долар США - 12,9552 складає 2687835,42 грн. При цьому вартість предмету іпотеки за договором іпотеки РСL-А00/170/2007 від 06.07.2007р. згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №327/з від 10.04.2014 року, складеної ПП «Аргумент» становить 215480,00 грн. Вартість предмету іпотеки за договором іпотеки РСL-А00/171/2007 від 06.07.2007р. згідно Звіту про оцінку майна № ЛЦ-321 від 17.03.2014 року, складеної ПП «Аргумент» становить 463608,00 грн. Отже, сума заборгованості Відповідача [PERSON] значно перевищує вартість заставного майна за договорами іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя. Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи, що обтяження нерухомого майна було зареєстровано позивачем 06.07.2007 року (а.с.12,19), тобто раніше виникнення прав третіх осіб, щодо даного майна, і порівняно з іншими обтяженнями має статус обтяження з вищим пріоритетом, а тому в даному випадку позивач має першочергове право задовольнити свої вимоги за рахунок спірного заставленого майна. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підставні та підлягають до задоволення, оскільки порушено право ПАТ «ОТП Банк», як іпотекодержателя спірного майна.

Outcome: approved