overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач 10 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1989 року. Від сумісного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з травня 2013 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1989 року. Шлюб зареєстрований відділом РАГС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис за №856 /а.с.5/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з травня 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач, 10 лютого 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON], померлої 05 січня 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], померлої 05 січня 2005 року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що є особою матеріально не забезпеченою. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили його звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 05 січня 2005 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №401782, видане 06 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №10)(а.с.6). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЖД №395006, виданого 09 серпня 1974 року, матір»ю народженого 11 серпня 1959 року [PERSON] є [PERSON] (а.с.13). Згідно дослідженого в судовому засіданні акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON], сім»я складається з двох осіб, [PERSON] не працює, дружина працює на 0,5 ставки, сім»я потерпає від тяжкого батіального стану (а.с.14). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв, оскільки є особою матеріально не забезпеченою, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач, 10 лютого 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON], померлого 21 серпня 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21 серпня 2005 року. У визначений законом строк не звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що є особою матеріально не забезпеченою. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини і змусили її звернутися до суду за захистом свого права. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] помер 21 серпня 2005 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №027710, видане 22 серпня 2005 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №22)(а.с.6). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії VІІ-УР №0986423, виданого 16 листопада 1966 року, батьком народженої 17 жовтня 1966 року [PERSON] є [PERSON] (а.с.8). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-БМ №358498, виданого 18 жовтня 1986 року Тираспольським міськвідділом ЗАГС Республіки Молдова, після реєстрації шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Рупташ» (а.с.7). Тобто, позивач є спадкоємцем за законом. Згідно дослідженого в судовому засіданні акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON], сім»я складається з трьох чоловік, [PERSON] не працює, здійснює догляд за хворою матір»ю (а.с.9). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла, оскільки є особою матеріально не забезпеченою, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач 10 лютого 2017 року звернулася до Малинського районного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі , позов підтримує повністю. Зазначила , що відповідач офіційно працевлаштований, працює зварювальником в ТОВ « Юнігран » м. Малина, отримує заробітну плату та в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден повністю та просить вимоги позивача задовольнити. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копіями свідоцтв про народження дітей підтверджується, що їх батьком є відповідач. ( а.с. 4,5). Діти проживають з позивачем. ( а.с.6). При визначені розміру аліментів суд приймає до уваги положення статті 182 Сімейного Кодексу України де зазначено , що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення , а також , що в будь якому випадку мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює зварювальником в ТОВ « Юнігран » м. Малина. Тому суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у відповідній частці є обґрунтованими. Будь яких обставин які б перешкоджали [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дітей, в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач 10 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошового боргу в сумі 45000 грн.. В судовому засіданні позивача пояснив, що відповідач 30 вересня 2013 року позичив у нього 45000 грн.. Згідно розписки, зобов»язався до 01 січня 2014 року повернути борг. До цього часу відповідачем зазначені кошти не повернуто. Добровільно відповідач не бажає повертати борг. Ця обставина і змусила його звернутися до суду за захистом свого права. Просить стягнути 45000 грн. та судові витрати з відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно, 30 вересня 2013 року взяв у борг у [PERSON] 45000 грн., які зобов»язався повернути до 01 січня 2014 року. Про це написав розписку. Свого зобов»язання не виконав і борг не повернув у строк, зазначений у розписці. Згідно розписки від 30 вересня 2013 року, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 45000 грн. і зобов»язався повернути борг до 01 січня 2014 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності атких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2013 року відповідач взяв у борг у позивача 45000 грн., зобов»язавшись до 01 січня 2014 року його повернути. Своє зобов»язання [PERSON] підтвердив письмовою розпискою. Однак, до означеної в розписці дати свій обов»язок по поверненню боргу не виконав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд констатує, що з відповідача на користь позивача повинен бути стягнений борг у сумі 45000 грн., а також понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 11,509,526,625 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач 10 серпня 2015 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], померлого 02 серпня 2014 року. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті свого брата [PERSON], померлого 02 серпня 2014 року. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернулася в силу того, що проживала за межами Кодимського району. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] помер 02 серпня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №380008, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 07 серпня 2014 року). Позивач є спадкоємцем за законом (батьками як [PERSON] так і [PERSON] були [PERSON] і [PERSON] Леонтієвна відповідно: свідоцтво про народження серії І-ЖД №408431, видане 17 січня 1975 року Слобідською селищною радою, Кодимського району; свідоцтво про народження серії І-ЖД №408430, видане 17 січня 1975 року Слобідською селищною радою, Кодимського району; свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №346304, видане 03 вересня 1984 року Слобідською селищною радою, згідно якого, після укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Дубник»). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла з огляду на те, що проживала за межами Кодимського району . Відтак, ті обставини, що позивач проживала за межами Кодимського району, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач 10 серпня 2015 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернувся в силу того, що має скрутне матеріальне становище. Ці причини вважає поважними в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в три місяці. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 23 жовтня 2014 року). Позивач є спадкоємцем за заповітом (заповіт від 09 листопада 2011 року, зареєстрований в реєстрі за [NUMBER] Кодимської державної нотаріальної контори, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно [PERSON]). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 30 жовтня 2000 року, [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS]. Відтак, ті обставини, що позивач має скрутне матеріальне становище та проживає за межами Кодимського району, суд визнає поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач 10 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вступив в шлюб з відповідачкою 12 лютого 2005 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №43. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 12 лютого 2005 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №43. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Встановлено також, що сторони з 2015 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач 10 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вступив в шлюб з відповідачкою 14 лютого 2015 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №62. Від шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з червня 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 14 лютого 2015 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №62. Від шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO]. Встановлено також, що сторони з червня 2015 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved