Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом в суд про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача не зявився, надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити. З позовної заяви вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.04.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинна надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала. Станом на 31.01.2017 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 13\~370,85 грн. Представник позивача в позовній заяві просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 13\~370,85 грн. за кредитним договором № б/н від 17.04.2014 року та судові витрати у розмірі 1600 грн. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вважає, що позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому просить у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стверджуючи, що відповідачка [PERSON] в квітні 2014 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, позивач не надав суду ніяких доказів, які б підтверджували факт видачі такого кредиту та/або платіжної картки. Так, у заяві позичальника (а.с.5), на яку посилається позивач, такі дані відсутні, як і дані про істотні умови кредитного договору, передбачені ст.1054 ЦК України, зокрема, щодо розміру кредиту. Позивач у своєму позові вказав, що кредит був отриманий в квітні 2014 року, тоді як згідно наданого розрахунку заборгованості (а.с.4), кредитні кошти були видані [PERSON] в травні 2014 року. Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження ознайомлення відповідачки з умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки на них відсутній підпис відповідачки, в звязку з чим не можливо встановити факт обізнаності відповідачки з умовами кредитування, а також факт укладення кредитного договору. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами відповідачки про те, що позивач не довів обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому відмовляє в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed