Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва в інтересах держави в особі [PERSON] охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] до місцевого бюджету м. Києва на користь [PERSON] охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) понесені Київською міською клінічною лікарнею № 17 витрати в розмірі 9072,25 грн. на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 р., який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді пяти років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки. В результаті вчинення злочину потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, у звязку з чим перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні полі травми Київської міської клінічної лікарні № 17 в період з 03.03.2017 р. по 14.03.2017 р., вартість лікування склала 9072,25 грн., які відповідно до ст.\~1206\~ЦК України відповідач зобовязаний відшкодувати [PERSON] охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на лікування потерпілого від злочину. Прокурор Заєць Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник позивача [PERSON] охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи - Київської міської клінічної лікарні № 17, в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про визнання позову. У відповідності до положень ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2017 р. приблизно о 18:40 годин, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись проїжджою частиною вулиці Голосіївська, зі сторони вулиці Забіли, в напрямку проспекту Голосіївського у м. Києві, зі швидкістю приблизно 40-45 км/год., по чистому асфальтобетонному покриттю, під'їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля будинку № 57 по вулиці Голосіївська у місті Києві, та позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, та дорожньою розміткою типу «зебра», проявив неуважність та неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, при цьому рухаючись у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не вірно обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки, та не надав дорогу пішоходу [PERSON], який маючи перевагу у русі, здійснював перехід проїзної частини вулиці Голосіївська по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право по відношенню до руху автомобіля [NUMBER]. В результаті того, водій [PERSON] здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода [PERSON] Згідно висновку судово-медичної експертизи № 610/Е від 24.04.2017 року у громадянина [PERSON] на момент звернення за медичною допомогою мали місце такі ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, гострої епідуральної гематоми тім'яно-скронево-потиличної ділянки зліва, пневмоцефалії, перелому лівої скроневої кістки, саден лівої скроневої ділянки, завушної ділянки зліва; садна лівого плеча та лівої кисті. Тобто, [PERSON] визнається винним за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2017 р. у справі № 752/10897/17, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом. В силу ст. ст. 75, 76, 77\~КК України звільнено [PERSON] від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього обов'язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206\~ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Матеріалами справи підтверджено, що потерпілий від злочину [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні на стаціонарному лікуванні у відділенні полі травми Київської міської клінічної лікарні № 17 в період з 03.03.2017 р. по 14.03.2017 р. Згідно листа головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 17 від 10.05.2018 р. за № 77 фактична вартість лікування становить 9072,25 грн. Стаття 1206\~ЦК України регулює порядок відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого та покладає вказаний обов'язок на особу, яка вчинила злочинні дії, причинно-наслідковим зв'язком яких стало перебування потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем\~позову суперечить\~закону або\~порушує права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Факт перебування\~[PERSON] на\~стаціонарному лікуванні\~у закладі\~охорони здоровя\~саме внаслідок\~неправомірних дій\~відповідача підтверджений\~належними доказами\~та не\~викликає у\~суду сумніву,\~а тому,\~виходячи зі\~змісту заявлених\~позовних вимог,\~аналізу положень\~чинного законодавства\~України,\~враховуючи,\~що в\~матеріалах справи\~наявні належні\~та допустимі\~докази витрат\~на лікування\~потерпілого від\~злочину [PERSON],\~визнання відповідачем\~позову не\~суперечить закону\~та не\~порушує права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі п.6 ч. 1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved