Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач 04.05.20 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у частці від всіх видів доходу відповідача в розмірі ј частини всіх видів її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони шлюб сторін, що був укладений 05.08.05 р., розірвано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.09.19 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає спільно з ним. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання вказаної вище дитини і такий позов було задоволено. Він звернувся до суду із заявою про перегляд такого заочного рішення. 11.09.19 р. він звернувся до Ковельського міського голови з приводу прийняття рішення про визначення місця проживання спільної неповнолітньої дитини сторін саме з ним. Позитивних висновок за його заявою було затверджено рішенням виконкому Ковельської міськради Волинської області № 345 від 10.10.19 р.. Рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.10.19 р. у справі № 159/3 403/19 про стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання вказаної вище дитини було скасоване. [PERSON] було відмовлено у позові в повному обсязі. Сторони та їх дитина значаться проживаючими за однією і тією ж адресою, однак відповідач дитину покинула та там фактично не проживає з липня 2019 р.. Остання працює у м. Львові у магазині, можливо, проживає фактично у с. Буцині Старовижівського району Волинської області. Покликаючись на ст. 180, 182, 184 СК України, зазначає, що відповідач працює, однак розмір її доходу йому не відомий. Інших утриманців відповідач не має, має задовільний стан здоров`я, однак, майна не має. Покликаючись на ст. 48 Конституції України, просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 25.06.20 р. за ухвалою суду. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було надіслано у встановленому законом порядку. За станом на 29.07.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.09.19 р. у цивільній справі № 159/2 115/19 провадження № 2/159/829/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб сторін, що був укладений 05.08.05 р., було розірвано у судовому порядку. Позивач не надав суду доказів того, що це рішення набрало законної сили, подавши суду копію такого рішення з відміткою, що воно законної сили не набрало. Однак суд враховує дані з ЄДРСД у справі № 159/2 115/19, з якого слідує, що це рішення набрало законної сили 16.07.19 р.. Згідно з копією свідоцтва про народження неповнолітньої дитини сторін повторного, виданого 07.09.19 р., вище зазначена спільна неповнолітня дитина народжена за час шлюбу сторін. Відповідно до копії паспорта позивача, він проживає у [ADDRESS] , а за копією аркушів будинкової книги серії [NUMBER] , копією паспорта відповідача, обидвоє сторони та їх вказана вище дитина є проживаючими за цією ж адресою. Однак суд враховує, що згідно з копією рішення виконкому Ковельської міськради Волинської області від 10.10.19 р. № 345 «Про визначення місця проживання дитини», ним затверджено висновок служби у справах дітей від 02.10.19 р. № 321 - 1.20 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] », про визначення місця проживання вказаної вище дитини з позивачем як його батьком. Дійсно, рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.10.19 р. у цивільній справі № 159/3 403/19 провадження № 2/159/1 358/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Позивач не надав суду доказів того, що і це рішення набрало законної сили, подавши суду копію такого рішення з відміткою, що воно законної сили не набрало. Однак суд враховує дані з ЄДРСД у справі № 159/3 403/19, з якого слідує, що це рішення набрало законної сили 22.11.19 р.. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання спільної неповнолітньої дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом зі спільною неповнолітньою дитиною сторін фактично, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже, вона зобов`язана сплачувати аліменти на користь позивача, який проживає разом з дитиною. Таким чином позовні вимоги щодо присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню до досягнення нею повноліття. Даних про те, що відповідач працює та має сталий доход, а також - про розмір такого доходу; про наявність у відповідача іншого майна, що могло б бути взяте судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, - позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін, однак, у твердій грошовій сумі. Зокрема відповідач будь - якого письмового заперечення проти позову до суду не подала. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини та зобов`язана згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій, а саме в розмірі 1 400 грн - щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: partial