Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач 02 січня 2020 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 18.08.2018 року близько 18 год. 10 хв. по вул. Січеславська Набережна, 18 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7301714 у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК»), та автомобілем HONDA CRV, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до експертного висновку за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 0509/18/18 від 12.09.2018 року, вартість матеріальної шкоди, яка була завдана власнику автомобіля HONDA CRV, номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 69073,59 грн. Вартість наданих послуг зі складання експертного висновку складає 2500 грн. Позивач зауважує, що огляд її транспортного засобу проводився 22.08.2018 року у світлий час доби у присутності її представника, представника ПрАТ «УПСК» та другого учасника ДТП [PERSON] . Позивачем до ПрАТ «УПСК» було подано заяву про страхове відшкодування, однак виплата здійснена не була. Представником позивача було подано скаргу до МТСБУ на дії ПрАТ «УПСК», на яку у листопаді 2019 року було отримано відповідь, у якій зазначалося, що страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що водій [PERSON] на момент скоєння ДТП, не був законним власником автомобіля BMW, номерний знак [NUMBER] . Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 69073,59 грн.; стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача франшизу у розмірі 500 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні 20.10.2020 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Чіп Я.М. про залучення МТСБУ у якості третьої особи по справі було відмовлено. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Чіп Я.М. було подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідно до п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, однак вказана стаття не містить підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, яку зазначив страховик. Крім того, оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/7301714, а доказів визнання недійсним страхового полісу АК/7301714 відповідачем ПрАТ «УПСК» надано не було, вважає помилковою позицію позивача щодо солідарного стягнення страхового відшкодування, оскільки відповідальною особою за завдані збитки позивачу є саме ПрАТ «УПСК». Враховуючи вищезазначене просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. У своєму відзиві представник відповідача ПрАТ «УПСК» позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки водій [PERSON] не є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована договором № АК/7301714, так як на момент ДТП неправомірно, порушуючи приписи чинних правових норм, експлуатував транспортний засіб, щодо якого встановлені обмеження Митним кодексом України. Також зазначає, що у листі-відповіді № 458/12/03-70-07 від 05.03.2019 року Волинська митниця ДФС надала інформацію про те, що транспортний засіб BMW, номерний знак [NUMBER] , було ввезено на митну територію України 10.09.2017 року громадянкою [PERSON] у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» виключно для особистого користування та не може бути переданий у володіння, користування або розпорядження іншим особам, відповідно до ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України. Таким чином, правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснювати страхове відшкодування - відсутні. Позивач [PERSON] надала відповідь на відзив відповідача ПрАТ «УПСК», у якій зазначила, що відповідачем ПрАТ «УПСК» не доведено неправомірності володіння водієм [PERSON] транспортним засобом BMW, номерний знак [NUMBER] . Також в установленому законом порядку договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності № АК/7301714, укладений між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] недійсним не визнавався, зміст цього договору не містить застережень щодо відмови у виплаті відшкодування при настанні страхового випадку за участю автомобіля з іноземною реєстрацією. Враховуючи зазначене, позивач заперечує проти позиції відповідача, викладеній у відзиві на позов, через її безпідставність та недоведеність. У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач ПрАТ «УПСК» зазначив, що в даному випадку на страховика не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовується, тому просив у позові відмовити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Остапенко П.В. письмово просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «УПСК» у судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Чіп. Я.М. письмово просив розглядати справу без участі відповідача та його представника, уточнені позовні вимоги вважають законними та обґрунтованими, не заперечують проти стягнення із [PERSON] франшизи у розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18.08.2018 року близько 18 год. 10 хв. по вул. Січеславська Набережна, 18 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобілем HONDA CRV, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . На момент ДТП транспортний засіб [PERSON] був забезпечений діючим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7301714 від 11.09.2017 року у «ПрАТ «УПСК». Згідно полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначений в розмірі 100 000,00 грн., розмір франшизи - у розмірі 1000 грн. (а.с. 62). Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 160). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В. № 0509/18/18 від 12.09.2018 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, вартість матеріальної шкоди, яка була завдана власнику автомобіля HONDA CRV, номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 69073,59 грн. (а.с. 132-158). Вартість наданих послуг зі складання висновку експерта, відповідно до квитанції від 12.09.2018 року, складає 2500 грн. (а.с. 159). 06.12.2018 року позивач звернулася до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак виплата здійснена не була (а.с. 82). Представником позивача було подано скаргу до МТСБУ на дії ПрАТ «УПСК». У листі МТСБУ № 4.2-10/35858 від 11.01.2019 року зазначено, що ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі норм ст. 380 Митного кодексу України, так як водій [PERSON] , на момент скоєння ДТП, не був законним власником автомобіля BMW, номерний знак [NUMBER] , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7301714 (а.с. 43). Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У частині 2 статті 22 ЦК України зазначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик, згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Матеріалами справи підтверджено, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачеві у результаті ДТП, відповідно до висновку експерта № 0509/18/18 від 12.09.2018 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи складає 69073,59 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АК/7301714 від 11.09.2017 року у ПрАТ «УПСК», на момент скоєння ДТП поліс був дійсним, таким чином ПрАТ «УПСК» є належним відповідачем у справі та має відшкодувати шкоду, спричинену майну позивача в результаті ДТП. Крім того, відповідно до квитанції від 12.09.2018 року, вартість наданих послуг зі складання висновку експерта складає 2500 грн. Оскільки ці витрати здійсненні у зв`язку з ДТП, винним у якій визнано [PERSON] , вони підлягають стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь позивача. Посилання ПрАТ «УПСК» на ст. 380 Митного кодексу України, як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування суд до уваги не приймає, оскільки порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.04.2019 року по справі 910/14693/17. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 69073,59 грн. та витрат, пов`язаних із складанням висновку експерта у розмірі 2500 грн. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих; Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Положеннями п. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки у полісі обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АК/7301714 від 11.09.2017 року визначено розмір франшизи, суд вважає за можливе стягнути із [PERSON] на користь позивача франшизу у розмірі 500 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Чіп Я.М. у відзиві просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в рівних частках судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. віднести за рахунок відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved