Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 25.10.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIO0GA00000225, згідно якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 8584 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 23.10.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25.10.2005 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки №KIO0GA00000225, згідно якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 42 кв. м. Ліщинський В.П. зобовязання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 03 лютого 2015 року складає 66144,24 доларів США, що за курсом НБУ від 03.02.2005 року еквівалентно 1074182 грн. 46 коп. Оскільки відповідач на звернення позивача щодо погашення заборгованості не реагує, останній просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши банку право укладати договір купівлі-продажу від імені відповідача та наділити іншими необхідними для укладання договору повноваженнями. Також просить виселити відповідачів із вказаної квартири. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що рішенням суду в 2010 року з відповідачів уже стягнуто суму боргу на користь банку. При цьому рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на квартиру вже відмовлено. Оскільки позичальником за кредитним договором був [PERSON], на думку, відповідача та її представника, останній і повинен сплачувати заборгованість. Відповідач згідно рішення суду сплатила по мірі можливості 1165 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань суду не подала. Третя особа, представник органу опіки і піклування в частині виселення неповнолітньої [PERSON]В заперечив. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.2005 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KIO0GA00000225, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 8584 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.10.2009 року. Виконання зобовязань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості квартирою № 8 по вул. Київські, 174 в м. Обухів Київської області, загальною площею 42,00 кв.м., що підтверджується договором іпотеки від 25.10.2005 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Як вбачається із довідки №967 від 05 червня 2015 року ТОВ «Обухівський житловий центр» в м.Обухові по вул.Київській б.174 в квартирі №8 ,яка належить [PERSON], крім власника зареєстровані [PERSON] ,[INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Розрахунком заборгованості, та іншими матеріалами справи підтверджується одержання [PERSON] від позивача кредитних коштів та наявність боргу за кредитним договором від 25.10.2005 року станом на 03.02.2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом 7930,18 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 22357,49 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 152,64 доларів США. При цьому, офіційний курс гривні до іноземної валюти на день проведення розрахунку становить 1 долар до 16,24 грн.. Із вищенаведеного вбачається, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору [PERSON] порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15329 доларів США, що еквівалентно 120795 грн. 52 коп., судовий збір в розмірі 1273 грн. 35 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 122188 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави квартиру [ADDRESS], що на підставі договору дарування належить [PERSON] В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2011 року рішення районного суду змінено, виключено із резолютивної частини зазначеного рішення вказівку про звернення стягнення на предмет застави. Змінено розмір та порядок стягнення судового збору. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рівних долях, судовий збір та витрати на ІТЗ розгляду справи відповідно по 603 грн. 98 коп. та 60 грн. з кожного. Згідно довідки ВДВС Обухівського МРУЮ №9791/8 від 03.08.2015 року станом на 03.08.2015 року боржником [PERSON] згідно матеріалів виконавчого провадження сплачено 1165 грн. Заборгованість за кредитом не погашена. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлюється, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності тиких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ч.1 ЦК України встановлюється, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ч.1 п.1 ЦК України визначено сток (термін) виконання зобовязання, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень вказаної статті Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. З наявного в матеріалах справи письмового повідомлення вбачається, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, але кошти банку не повернуті, тому в рахунок погашення вказаної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у передбаченому в договорі іпотеки спосіб, визначивши спосіб звернення реалізація шляхом укладання від імені Банку договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем. Суд вважає, що в частині звернення стягнення на предмет іпотеки позов заявлений правомірно, оскільки [PERSON] всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обовязків, [PERSON] поручилась за виконання вказаних зобовязань переданим в іпотеку майном, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачами дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Разом з тим, щодо вимоги про стягнення пені то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з укладеного сторонами кредитного договору в ньому визначено сплату відповідачем пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки, що згідно розрахунку позивача становить в межах строку позовної давності 11514,32 долари США, тобто перевищує суму заборгованості за вказаним договором. Враховуючи співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, з врахуванням таких істотних обставин справи як майновий стан позичальника, вжиття останнім можливих заходів для виконання умов кредитного договору, відсутність істотних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязань, а також визначену законом необхідність стягнення неустойки виключно в Національній валюті, суд вважає за доцільне зменшити суму пені за прострочення сплати кредиту до 100000 грн. Щодо вирішення питання в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані у квартирі, то суд виходить з наступного. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірної квартири на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. [PERSON], суду не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення задоволенню не підлягають. Посилання відповідача та її представника на мораторій на стягнення майна згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним, окільки не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Щодо подвійного стягнення заборгованості з [PERSON] з врахуванням попередніх рішень судів, то суд виходячи з розяснення п.9 Постанову ПВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Правомірність укладення сторонами договору іпотеки в звязку з реєстрацією в спірній квартирі неповнолітньої [PERSON] не була предметом розгляду даної справи. При вирішенні спору суд також враховує, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві. Вимоги позивача про відшкодування судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задовлених позовниз вимог.

Outcome: partial