Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач 10.01.2020 року звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, покликаючись на те, що протягом останніх кількох місяців стосунки між ними погіршились, вони виявились людьми з різними поглядами на життя, відповідач почав витрачати кошти на гральних автоматах, брати кредити, з приводу чого виникали сварки. Вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення між ними не можливе, просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що на даний час вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин, переконана, що їх сім`я розпалася остаточно та примирення між ними не можливе. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та зазначив, що дійсно подружнє життя з позивачкою не склалося, на даний час вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Просить шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2015 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 3, 4/. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, на даний час вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач та відповідач не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, сторони втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 200, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved