Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» 04.11.2015 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.08.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL7214, за умовами якого Банк надав відповідачу послуги в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 71500 доларів США. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах Договору № BL7214 оформлювались додатковими угодами в формі окремих індивідуальних угод. Позичальник повинен виконати свої зобов'язання за договором не пізніше 01.08.2028 року. 06.08.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № BL7214/КL+, за умовами якої відповідачу встановлено ліміт за кредитною лінією в сумі 56500 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 31.07.2009 року та сплатою 16,45 % річних. Також 06.08.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № BL7214/К-1, за умовами якої банк надав відповідачу кредит в розмірі 15000 доларів США, а відповідач зобов'язалась повернути кредит у строк до 01.08.2018 року зі сплатою 16,45 % річних. Станом на 15.09.2015 року загальна заборгованість відповідача за договором № BL7214, Додатковою угодою № BL7214/КL+ та Додатковою угодою № BL7214/К-1 становить 68051,24 доларів США. За договором № BL7214/КL+ заборгованість складає 59017,48 доларів США, в т.ч. 49701,67 доларів США - заборгованість по сумі кредиту; 5813,06 доларів США - заборгованість по відсоткам; 3502,75 доларів США - пеня. За договором № BL7214/К-1 заборгованість складає 9033,76 доларів США, в т.ч. 8142,88 доларів США - заборгованість по сумі кредиту (в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту 1055,31 доларів США); 789,23 доларів США - заборгованість по відсоткам; 101,65 доларів США - заборгованість по підвищеним відсоткам. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 09.11.2015 року позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 68051,24 доларів США та судовий збір. 30.05.2016 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 19.12.2016 року, в обґрунтування позову посилалась на те, що вона не підписувала кредитний договір № BL7214 від 06.08.2008 року, додаткову угоду № BL7214/КL+ від 06.08.2008 року, додаткову угоду № BL7214/К-1 від 06.08.2008 року та не приймала на себе жодних зобов'язань з приводу погашення боргу. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 19.12.2016 року [PERSON] просила визнати недійсними кредитний договір № BL7214 від 06.08.2008 року, додаткову угоду № BL7214/КL+ від 06.08.2008 року, додаткову угоду № BL7214/К-1 від 06.08.2008 року. У судове засідання представник ПАТ «Універсал Банк» не з'явився, про дату час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У зв'язку з довготривалістю судового розгляду, неодноразовими неявками сторін у судові засідання, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» та зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL7214, за умовами якого Банк надав відповідачу послуги в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 71500 доларів США. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах Договору № BL7214 оформлювались додатковими угодами в формі окремих індивідуальних угод. Позичальник повинен виконати свої зобов'язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим Договором не пізніше 01.08.2028 року (а.с. 20-27). 06.08.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № BL7214/КL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL7214 від 06.08.2008 року, за умовами якої [PERSON] встановлено ліміт за кредитною лінією в сумі 56500 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 31.07.2009 року та сплатою 16,45 % річних (а.с. 29-30). Також 06.08.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № BL7214/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL7214 від 06.08.2008 року, за умовами якої банк надав позичальнику кредит в розмірі 15000 доларів США, а відповідач зобов'язалась повернути кредит у строк до 01.08.2018 року зі сплатою 16,45 % річних (а.с. 32-37). Станом на 15.09.2015 року загальна заборгованість відповідача за договором № BL7214, Додатковою угодою № BL7214/КL+ та Додатковою угодою № BL7214/К-1 становить 68051,24 доларів США. За договором № BL7214/КL+ заборгованість складає 59017,48 доларів США, в т.ч. 49701,67 доларів США - заборгованість по сумі кредиту; 5813,06 доларів США - заборгованість по відсоткам; 3502,75 доларів США - пеня. За договором № BL7214/К-1 заборгованість складає 9033,76 доларів США, в т.ч. 8142,88 доларів США - заборгованість по сумі кредиту (в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту 1055,31 доларів США); 789,23 доларів США - заборгованість по відсоткам; 101,65 доларів США - заборгованість по підвищеним відсоткам (а.с. 9-15). У п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, роз'яснено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 та від 10.02.2016 р. у справі № 6-1680цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, вирішуючи питання щодо стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, необхідно встановити наявність у банку індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України Згідно зі ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд неодноразово звертався до ПАТ «Універсал Банк» з вимогою про надання копії кредитної справи (а.с. 227), однак вимогу суду виконано не було. Оскільки ПАТ «Універсал Банк» у своєму позові просить стягнути заборгованість за кредитним договором саме у доларах США, однак в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надав суду індивідуальну або генеральну ліцензії на використання іноземної валюти на території України, то у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору та додаткових угод недійними суд зауважує наступне. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У своєму позові [PERSON] як на підставу недійсності кредитного договору та додаткових угод посилається на те, що вона не підписувала вказані договори, однак в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надала суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. Отже, вимоги [PERSON] про визнання кредитного договору та додаткових угод недійсними є недоведеними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved