Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

ПАТ «Кредобанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 7 133,11 грн. боргу за договором про встановлення ліміту кредитування № [NUMBER] від 30.11.2012. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного кредитного договору ПАТ «Кредобанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 7 992,81 грн. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого має заборгованість станом на 27.10.2016 в розмірі 7 133,11 грн., з них: 30,61 грн. - проценти за користування кредитом; 7102,50 грн. - пеня. Представник ПАТ «Кредобанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Обґрунтував заперечення тим, що згідно з договором про встановлення ліміту кредитування № [NUMBER] від 30.11.2012 року ліміт кредитування встановлено до 25.11.2013. Меморіальний ордер № 34524741 від 26.11.2013, наданий позивачем на підтвердження виконання зобов'язання з надання кредиту, насправді підтверджує наявність станом на 26.11.2013 простроченого зобов'язання. Тому д овимог позивача просив застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Так, 30.11.2012 сторони уклали договір про встановлення ліміту кредитування № [NUMBER] згідно з умовами якого ліміт кредитування дорівнює 8 000,0 грн., проценти за користування кредитом визначено у розмірі 27 % річних, строк ліміту кредитування - до 25.11.2013, пеня встановлена в розмірі подвійної процентної ставки, строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки дорівнює строку позовної давності основної вимоги. Згідно з меморіальним ордером № 34524741 від 26.11.2013 на суму 7 992,81 грн. призначенням платежу є віднесення простроченого кредиту за договором № 1200052/1 від 30.11.2012 за призначенням. В повідомленні-вимозі від 26.02.2014 до [PERSON] ТзОВ «Інтер-Ріск Україна» зазначає, що 30.11.2012 між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № О1200052/1 від 30.11.2012 про надання кредиту в розмірі 7 992,81 грн. строком до 25.11.2013. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, станом на 26.11.2013 [PERSON] прострочив виконання зобов'язань за кредитним договором і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України почався перебіг позовної давності. На підставі розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору О1200052/1 від 30.11.2012 суд встановив, що [PERSON] сплачував проценти за користування кредитом до березня 2016 року і залишок його заборгованості із процентів дорівнює 30,61 грн. На підтвердження розміру пені в сумі 7102,50 грн. позивач надав також розрахунок, згідно з яким пеня нарахована за період з 26.11.2013 до 27.10.2017. Зважаючи на те, що позивач заявив вимогу про стягнення пені в розмірі 7102,50 грн., це означає, що [PERSON] не сплачував пеню з 26.11.2013 взагалі. Згідно з ст. 257 ЦК України з загальна позовна давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з висновком ВСУ, наданим в постанові від 23.11.2016, справа № 308/16549/13-ц, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Зважаючи на те, що [PERSON] не вчиняв жодних дій щодо погашення заборгованості з пені, позовна давність щодо вимоги про її стягнення спливла, тому суд відмовляє в позові в цій частині. Водночас перебіг позовної давності щодо вимоги про стягнення процентів переривався, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує ПАТ «Кредобанк» з [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати із сплати судового зборупропорційно до розміру задоволених позовних вимог Пунктом 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). 30,61 грн. х 100 / 7 133,11 грн. = 0,43 % (частина задоволених позовних вимог); 1 600 грн. х 0,43 % = 6,88 грн. (розмір судових витрат, що підлягає присудженню позивачу з відповідача).

Outcome: partial