Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові зазначається, що відповідно до укладеного між сторонами договору № ZPL0R042382561 від 21.04.2003 р. відповідач 21.04.2003 року отримав кредит у розмірі 3852,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість в розмірі 42526 грн. 12 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3238,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8786,81 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 30500,93 грн. У зв'язку з зазначеними обставинами Банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZPL0R042382561 від 21.04.2003 року в розмірі 42526 грн. 12 коп., а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання 25.03.2014 р., не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення по справі в разі неявки відповідача не заперечував. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність. Також при цьому зазначив, що він у 2003 році брав у кредит комп'ютерну техніку, по цьому кредиту він виплатив декілька платежів, але потім не зміг погасити повністю борг. Після прострочення декількох поточних платежів, співробітники банку заявили йому, що вони мають право забрати в нього комп'ютерну техніку в рахунок погашення боргу, на яку був оформлений договір застави. Відповідач самостійно відвіз зазначену техніку в центральний офіс, який знаходився на пл. Фестивальна, після чого був складений акт приймання від нього комп'ютерної техніки, тим самим кредит було закрито. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності, передбачені законодавством. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Термін дії договору, укладеного між сторонами, відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору сплинув 21.04.2004 року. Позов було подано до суду 15.01.2014 р., тобто через три роки після закінчення строку передбаченого законом для звернення до суду. Доказів, що строк позовної давності пропущено з поважних причин позивачем не надано. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed