Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» звернулося з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначило, що 21.04.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг. Згідно вищевказаного договору позивач шляхом відкриття карткового рахунку та передачі платіжної картки з ПІН кодом до неї, надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних та щомісячної комісії на суму залишку заборгованості за кредитом в розмірі 3,5 % із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобов'язань за вищевказаним договором, станом на 05.12.2014 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав - 31645,16 грн., у тому числі: - 3000 грн. - заборгованість за кредитом; - 12802,06 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 13860 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом; - штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1483,10 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 17.09.2013 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь загальну заборгованість за договором в сумі 31645,16 грн. та судові витрати в розмірі 316,45 грн.. Представник позивача Руденко Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Пояснив, що кредитну картку було надано відповідачу строком на два роки, тобто до 21.04.2010 року. При цьому зазначив, що згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою [PERSON] складають договір між банком і відповідачем, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін. Враховуючи те, що повідомлення про припинення договору від відповідача не надходило, представник позивача вважає договір пролонгованим та з цих підстав, заперечує проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила суду, що дійсно отримувала кредит. Пояснила, що, будучи введеною в оману внаслідок шахрайських дій, передала платіжну картку із встановленим лімітом в розмірі 3000 грн. сторонній особі, яка усно зобов'язалася здійснювати погашення платежів за кредитом, але фактично цього не зробила. Просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З заяви позичальника [PERSON] від 21.04.2008 року, яка містить у собі форму розписки про ознайомлення з у мовами надання споживчого кредиту фізичним особам і одночасно є розпискою про узгодження таких умов, вбачається, що відповідачу було роз'яснено умови кредитування та між ним і позивачем було досягнуто згоди про укладення договору відповідно до Умов і правил надання банківських послуг. (а.с.13) Судом встановлено, що шляхом підписання заяви позичальника від 21.04.2008 року (а.с.6) з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-18) та Правил користування платіжною картою (а.с.1820), 21.04.2008 року між сторонами було укладено договір предметом, якого було надання кредиту в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць (24 % річних) та щомісячною сплатою комісії на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 3,5 % із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих в судовому засіданні пояснень [PERSON] вбачається, що остання 21.04.2008 року отримала платіжну картку та ПІН код до неї. З розрахунку заборгованості за договором від 14.04.2011 року (а.с.5-11) вбачається, що станом на 17.09.2013 року за [PERSON] обліковується заборгованість у загальному розмірі - 31645,16 грн., у тому числі: - 3000 грн. - заборгованість за кредитом; - 12802,06 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 13860 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом; - штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1483,10 грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості відповідає умовам договору від 21.04.2008 року та станом на 17.09.2013 року складає 31645,16 грн.. Крім того, з розрахунку судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 21.04.2008 року жодного разу не виконувала обов'язків щодо погашення кредиту, сплаті відсотків і комісій нарахованих за ним. Відповідно до пункту 5.4. Правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (у поле MONTH - місяць і рік). З пояснення представника банку встановлено, що строк дії платіжної картки закінчився 21.04. 2010 року. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими факти укладення між позивачем і відповідачем договору про надання банківських послуг від 21.04.2008 року та отримання останнім платіжної картки із встановленим кредитним лімітом в сумі 3000 грн., а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості за вказаним кредитом загальний розмір, якої станом на 17.09.2013 року складає 31645,16 грн., оскільки ці факти не спростовані відповідачем та підтверджуються матеріалами справи. Крім того, з урахуванням викладеного вище, суд визнає, що право пред'явити вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у повному розмірі 3000 грн. виникло у позивача 21.04.2010 року, оскільки, саме 21.04.2010 року закінчився строк дії платіжної картки, яку було надано відповідачу. Суд також визнає, що право пред'явити вимогу про стягнення заборгованості за відсотками та комісією встановленими договором від 21.04.2008 року виникає у позивача зі спливом відповідного щомісячного строку виконання вказаних платежів. З урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, часу виникнення у позивача права на вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками і комісією, та часу звернення позивача з позовом (17.10.2013 року), суд визнає що встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності сплив щодо: тіла кредиту в розмірі 3000 грн. - 21.04.2013 року; відсотків в розмірі 5318,65 грн. та комісії в розмірі 6510 грн. - 16.10.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Як випливає з правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав власних зобов'язань за договором. В той же час, суд, з урахуванням заявленої відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності, відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин, відмовляє останньому у стягненні заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 3000 грн.; за відсотками нарахованими у період з 21.04.2008 року до 16.10.2010 року в розмірі 5318,65 грн. та комісією нарахованою у період з 21.04.2008 року до 16.10.2010 року в розмірі 6510 грн., оскільки визнає, що з часу виникнення у позивача права на звернення з позовом щодо стягнення вказаної заборгованості сплив встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю три роки. За таких обставин, суд визнає, що відповідач [PERSON] допустила істотні порушення умов договору про надання банківських послуг від 21.04.2008 року і всупереч вимог ст. ст. 526, 610, 611, 1054 ч.1 ЦК України не виконала законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за договором, тому ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в загальному розмірі 16100,08 грн., що складається: з заборгованості за нарахованими у період з 17.10.2010 року по 17.09.2013 року відсотками в розмірі 7483,41 грн. та комісією у розмірі 7350 грн., а також штрафи згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) і 766,67 грн.(процентна складова). При цьому, розмір процентної складової згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг судом визначено, як 5 відсотків від суми позову, яка підлягає задоволенню (14833,41 х 5% = 766,67) без урахування суми штрафу 500 грн. (фіксована частина). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору з урахуванням встановленого мінімуму в розмірі 243,60 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial