Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 11826,65 грн. за кредитним договором б/н від 22.06.2016 року, яка складається з: 8959,72 грн. - заборгованість за кредитом, 1044,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1075,14 грн.- заборгованість за пенею та комісією, 747,63 грн.- штраф (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди), судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Позивачем в позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання ПАТ КБ ПриватБанк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується конвертом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу за закінченням терміну зберігання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 22.06.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 9275,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відстоків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ( а.с.5-35). Відповідно до Генеральної угоди від 22.06.2016 року визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 9275,26 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у договорі строки. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 24% на рік, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, про що вказано в позові, однак відповідач взяті на себе зобовязання на сьогоднішній день не виконала, узвязку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по тілу кредиту перед ПАТ КБ ПриватБанк станом на 20.12.2016 року складає 11826, 65 грн., яка складається з наступного: -8959,72 грн.-заборгованість за кредитом, -1044,16 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, -1075,14 грн.-заборгованість за пенею та комісією, -747,63 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. ( а.с.4). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.06.2016 року станом на 20.12.2016 року відповідач має заборгованість по кредиту в розмірі 11826,65 грн. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено судом, позичальник неналежно виконувала взяті на себе за кредитним договором зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за кредитним договором від 22.06.2016 року (а.с. 4). Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором від 22.06.2016 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що станом на 20.12.2016 року по кредиту [PERSON] існує заборгованість в розмірі 11826,65 грн., яка складається з наступного: -8959,72 грн.-заборгованість за кредитом, -1044,16 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, -1075,14 грн.-заборгованість за пенею та комісією, -747,63 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. ( а.с.4). Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання громадянинкою [PERSON] зобовязань за кредитним договром, договором від 22.06.2016 року позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.06.2016 року в розмірі 11826,65 грн. Проаналізувавши матеріали справи, умови кредитного договору, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.06.2016 року в розмірі 11826,65 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг у зазначеному розмірі. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрат по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: approved