Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач 04.03.2015р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, процентів за користування сумою позики та моральної шкоди. Свій позов обґрунтовував тим, що 01.06.2011р. відповідач позичив у нього 46000грн., які зобов»язався повернути до 01.09.2011р., на підтвердження чого написав письмову розписку. Однак кошти своєчасно відповідач не повернув, у зв»язку з чим 28.08.2014р. він, позивач, звернувся в Тисменицький районний суд з позовом про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та три проценти річних. Рішенням суду від 06.10.2014р. позов задоволено частково та стягнуто кошти з відповідача. Останній виконав рішення суду тільки 26.01.2015р. після його звернення до відділу ДВС Тисменицького РУЮ із заявою про примусове виконання рішення. Таким чином, відповідач допустив прострочення виконання взятого на себе зобов»язання за період з 02.09.2011р. до 26.01.2015р. Тому він, позивач, має право додатково стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 567грн.12коп., інфляційні втрати в сумі 6449грн.66коп. за період з 29.08.2014р. по 26.01.2015р., та проценти за користування позикою в сумі 2485грн.26коп. Крім того, своїми протиправними діями, що полягають в ухиленні відповідача від сплати суми заборгованості за договором позики, останній завдав йому, позивачу, моральну шкоду, яку він оцінює в 10000грн. Просив стягнути з відповідача у його користь 19502,04грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та його представник-адвокат Сопків П.В. у судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що рішенням Тисменицького районного суду від 06.10.2014р. з нього, відповідача, стягнуто на користь позивача 56009,20грн. боргу за договором позики від 01.06.2011р. Дане зобов»язання виконано 26.01.2015р. Тому вважають, що підстав для звернення позивача з даним позовом не має. Жодної моральної шкоди позивачу не завдано. Тому просили в позові відмовити та стягнути з позивача у користь відповідача понесені ним витрати за надання правової допомоги у сумі 1000грн. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника- адвоката Сопківа П.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що згідно рішення Тисменицького районного суду від 06 жовтня 2014року з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягнуто 56009,20грн. боргу за договором позики від 01.06.2011р. , а також судові витрати.(а.с.4-6). Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №352/1974/14-ц, провадження №2/352/1086/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позивач [PERSON] у грудні 2014року звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа про стягнення боргу, який отримав 21.01.2015р. Вищезазначене рішення суду відповідачем виконано 26.01.2015р., що не заперечив в судовому засіданні представник позивача. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] раніше не звертався до суду за одержанням виконавчого листа у зв»язку з тим, що думав, що відповідач сплатить борг добровільно, суд оцінює критично, оскільки останній з часу закінчення терміну сплати коштів за розпискою, тобто з 01.09.2011р. аж до звернення позивача до суду у 2014р. жодного разу добровільно не сплачував кошти. Що стосується відшкодування моральної шкоди, спір між сторонами виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання про повернення позики, при цьому ні ст.1050 ЦК України, яка передбачає наслідки порушення договору позичальником, ні укладеним між сторонами договором відшкодування моральної шкоди не передбачено, тому правові підстави для задоволення вказаної позовної вимоги відсутні. З огляду на те, що відповідачем на даний час повернуто кошти позивачу, останній мавоб'єктивну можливість здійснити захист свого права, звернувшись завчасно з виконавчим листом для примусового стягнення боргу, однак отримав його тільки через три місяці після винесення рішення, тому суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Також з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені останнім витрати за надання правової допомоги у сумі 1000грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 610, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved