Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Подано позов, в якому позивач просила визнати рівними частки у сумісній спільній власності подружжя - житлової квартири [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 вересня 2010 року, у Виконавчому комітеті Слов`янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. 29 квітня 2013 року позивач та відповідач на підставі договору купівлі - продажу придбали квартиру № 126 по вулиці М.Головка у м. Новомосковськ Дніпропетровська області у Приватного Будівельно - Монтажного Підприємства « Строїтель-П», яка належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 20 квітня 2013 року. Згідно з договором квартира № 126 загальною площею 61.4 кв.м, житловою площею 24,5 кв.м у будинку № 14 по вул. Микити Головка, м. Новомосковськ Дніпропетровська область, було придбано за 198000 грн. Правовстановлюючі документи на квартиру оформлені на відповідача. Вважаючи майно спільним сумісним майном подружжя позивач звернулася до суду із означеним позовом. Позивач, її представник до суду не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача, згідно з якою позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач, згідно отриманої судом заяви позов визнав та просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд доходить наступного. Судом встановлено, що з 18 вересня 2010 року позивач та відповідач знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.11/. 29 квітня 2013 року позивач на підставі договору купівлі - продажу придбав квартиру № 126 по вулиці Головка М. у м. Новомосковськ Дніпропетровська області у Приватного будівельно-монтажного підприємства «Строїтель-П», яка належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 20 квітня 2013 року. Згідно з договором квартира № 126 загальною площею 61,4 кв.м, житловою площею 24,5 кв.м у будинку № 14 по вул. Головка М., м. Новомосковськ Дніпропетровська область придбана за 198000 грн. /а.с.9/ Правовстановлюючі документи на квартиру оформлені на відповідача /10/. Згідно зі ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального вжитку, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно абзацу 2, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» - спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки на насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що спірне майно є спільним сумісним майном, набуте відповідачем за час спільного проживання з позивачем з метою спільного проживання позивача, відповідача та спільної доньки сторін внаслідок спільної праці за спільні кошти і кожному із сторін належить по 1/2 частці набутого відповідачем майна, внаслідок чого позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved