Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач 09 лютого 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього після смерті баби [PERSON], померлої 16 грудня 2014 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 16 грудня 2014 року після смерті баби [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 3,64 га, вартістю 58586,76 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Івашківської сільської ради, Кодимського району за межами села. За життя спадкодавець склала заповіт. Спадкоємцем за заповітом стала вона. Відповідно до вимого закону вона звернулась до нотаріальної контори за оформленням спадщини. Відповідач її батько [PERSON], теж звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила в оформленні спадщини у зв»язку з наявним спором. Всі її спроби врегулювати спір мирним шляхом до позитивного результату не призвели. Ця обставина і змусила її звернутися до суду. Просить поділити спадкове майно, визнавши за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,64 га, вартістю 58586,76 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Івашківської сільської ради, Кодимського району за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №058936, виданого на ім»я [PERSON], померлої 16 грудня 2014 року. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. До початку розгляду справи по суті він і позивач врегулювали спір мирним шляхом. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов повинен бути задоволеним в повному обсязі з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 1278 ч.1 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно частини першої статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Судом установлено наступне. 16 грудня 2014 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №397206, видане 17 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,64 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Івашківської сільської ради, Кодимського району за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №058936, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 29 березня 2004 року на ім»я [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом стала позивач по справі (заповіт від 17 червня 1998 року, зареєстрований в реєстрі за №82 Івашківської сільської ради, Кодимського району Одеської області, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]). Після укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище «Смірнова» ( свідоцтво про одруження серії І-БД №139416, видане Загнітківською сільською радою Кодимського району Одеської області 14 липня 2003 року). Використовуючи своє право спадкоємця за заповітом, позивач [PERSON], звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову у видачі цього свідоцтва, у зв»язку з тим, що із заявою про право на спадщину заявив і син померлої [PERSON] відповідач по справі (лист державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори №59/02-14 від 09 лютого 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. До початку розгляду справи по суті, відповідач визнав позов і не заперечував проти його задоволення, відмовившись беззастережно від своєї частки у спадщині на користь позивача. Частиною 5 статті 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно частини 5 статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225,229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з вище викладеного, суд прийшов до висновку, що сторони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна, а тому вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що не порушують права та законні інтереси інших осіб, а тому повинні бути задоволеними. Тобто, суд вважає за можливе здійснити поділ спадкового майна після смерті [PERSON] таким чином: виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,64 га, вартістю 58586,76 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Івашківської сільської ради, Кодимського району за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №058936, виданого на ім»я [PERSON], померлої 16 грудня 2014 року. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1278, 1273 ЦК України,

Outcome: approved