Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Краматорського міського суду Донецької об-ласті з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. На обґрун-тування вимог зазначило, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 03 листопада 2010 року був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку забор-гованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач обіцяв дотримуватися умов договору та сплачувати всі необхідні платежі. Од-нак [PERSON] свої зобовязання не виконала в повному обсязі, що призвело до утво-рення заборгованості. Станом на 30 листопада 2015 року заборгованість відповідача скла-дає 17 876,07 грн., а саме: заборгованість за кредитом 9 264,31 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6 434,33 грн., заборгованість за пенею та комісією 850,00 грн., штрафи відповідно до кредитного договору: фіксована частина штрафу - 500,00 грн., процентна складова штрафу-827,43 грн. На підставі наведеного позивач про-сив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2010 року в розмірі 17 876,07 грн., а також відшкодувати судові витрати в розмірі 1 378,00 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 1 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. На вказане рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій про-сило рішення Краматорського міського суду Донецької області від 1 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові ви-трати покласти на відповідача. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що суд помилково дійшов висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надало доказів на підтвер-дження своїх позовних вимог. Суд першої інстанції надав перевагу лише висновку експерта, не отриманого та можливого доказу по справі, котрий не має наперед встановленого значення. Суд не вста-новив фактичні обставини по справі іншими засобами й не оцінив інші докази по справі, а саме: виписку про рух коштів, котра є первинним документом відповідно до Постанови НБУ від 18 червня 2003 року № 254 «Про затвердження Положення про організацію опе-раційної діяльності в банках України» та підтверджує факт отримання відповідачем кре-дитних коштів, фото відповідача з кредитною картою від 3 листопада 2010 року, довідку про умови кредитування, в котрій зазначено істотні умови кредитування. Вказані письмові докази, що були надані позивачем до суду, підтверджують позов-ні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та факт наявності кредитно-правових відносин між від-повідачем та позивачем на підставі кредитного договору від 3 листопада 2010 року, та за-конність позовних вимог про стягнення заборгованості, й спростовують висновок суду про недостатність доказів щодо обґрунтованості позовних вимог. Також позивач звертає увагу на те, що відповідач не заперечував, що отримав кре-дитні картки та активно ними користувався певний час. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка через свого представника належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с.113),в судове засідання не зявилась, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіри-вши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вва-жає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення підлягає скасуванню, ви-ходячи з наступних підстав. При ухвалені рішення суд виходив з того, що оскільки позивачем не було надано оригінал кредитного договору, який є основоположним документом по справі, то відпові-дно суд не мав можливості дати оцінку цьому доказу та призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу. В той же час в рішенні зазначено, що «судом встановлено, що 3 листопада 2010 ро-ку укладений кредитний договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. У звязку з допущеними боржником неплатежами, заборгованість по кредитному договору станом на 30.11.2015 року складає 17876,07 грн., а саме: заборгованість за кре-дитом 9264,31 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6434,33 грн., заборгованість за пенею та комісією 850,00 грн., штрафи відповідно до кредитного договору: фіксована частина штрафу - 500,00 грн., процентна складова штрафу-827,43 грн.» Таким чином доводи суду, наведені в мотивувальній частині рішення, протирічать один одному та резолютивній частині рішення. Тому з такими взаємовиключними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції. Матеріали цивільної справи містять наступне: На підтвердження позовних вимог позивачем до позову надано розрахунок забор-гованості (а.с.4-5), належним чином завірену копію «Анкети-заяви про приєднання…» від 03.11.2010 року (а.с.6-7), витяг з Умов (а.с.10-33) з якого не вбачається в який час він діяв (не підписаний відповідачкою) та копію паспорта відповідачки (а.с.34) завірений відпові-дачкою 11.10.2014 року (тобто через 4 роки після підписання Анкети-заяви). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансо-ва установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнико-ві у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується поверну-ти кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладаєть-ся в письмовій формі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте стосовно доводів апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» колегія суддів зазначає наступне. Кредитний договір відповідно до ст. 1055 ЦК України укладається в письмовій фо-рмі і є належним доказом. Відповідачка у своєї заяві власноручно вказала, що кредит у позивача не отримува-ла, кредитний договір не підписувала (а.с.80). Представник відповідачки висловив її позицію та заявив клопотання про витребу-вання доказів з метою проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.53, 54), яке су-дом було частково задоволено (а.с.58) та витребувано у відповідача оригінал кредитного договору від 03.11.2010 року та відомості про рух коштів. Вказану ухвалу позивачем виконано частково та надіслано до суду виписку з відо-браженням руху коштів по рахунку відповідачки (а.с.76-77) та зазначено, що оригінал кредитної справи надати неможливо, оскільки документи знаходяться у Донецькому архі-ві в зоні АТО (а.с.75). Таким чином доводи відповідачки, що вона не підписувала кредитний договір та не отримувала кредит не опровергнуті ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції. Крім того, колегія суддів зазначає що якщо кредитна справа заходиться в архіві в Донецьку (банку, юридична адреса якого у Дніпрі), в матеріалах справи не має даних про те, з відкіля зявились у справах ксерокопії договору (а.с.6-7) на яких є штамп банку «Згі-дно з оригіналом». Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що копія паспорта відповідача, що додана до позовної заяви, завірена самим відповідачем 11 жовтня 2014 року, в той час як кредит відповідно до позовної заяви надано 03.11.2010 року. Таким чином викликає сум-ніви той факт, що копію паспорта відповідач надала до банку після 4 років користування кредитом, а не під час його оформлення (а.с. 34). Також позивач на підтвердження своїх позовних вимог та на виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 8 червня 2016 року надав до суду ви-писку, у якій відображається інформація про рух грошових коштів по рахунках відповіда-ча. Проте у наданій виписці відсутній номер картки, за якою власне і відбувається рух ко-штів, номер картки зазначено 5577 **** 3019. Таким чином даний документ не є належ-ним доказом, адже не містить інформації щодо предмета доказування у відповідності до ст. 58 ЦПК України (а.с.68-74). Обов'язок доказування відповідно до статті 10 ЦПК України покладено на сторони у справі. Крім того, відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана дове-сти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином позивачем не було доведено, що між ним та відповідачем дійсно мали місце кредитно-правові відносини. Докази, які були надані ПАТ КБ «Приватбанк», не до-водять того факту, що між ним та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір, що містить відповідні умови кредитування, з якими погодився відповідач. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Оскаржуване рішення, в якому взаємовиключні висновки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial