Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNJ0GK00000135 від 02.08.2007 року, в розмірі 16713,75 доларів США, що на момент подання позову еквівалентно 159114,90грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 40кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача, який зареєстрований та/або проживає у вказаній квартирі та стягнути з нього судові витрати. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що відповідно до укладеного договору DNJ0GK00000135 від 02.08.2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік до 02.08.2027 року. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у звязку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 16713,75 доларів США, з яких: 6787,02 доларів США заборгованість за кредитом; 3363,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 5635,58 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та 928 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між відповідачем та банком був укладений договір іпотеки від 02.08.2007 року № DNJ0GK00000135, згідно з яким відповідач надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована в [ADDRESS]. Про наявність заборгованості та вимогу добровільно звільнити житловий будинок банк повідомляв відповідача письмово, що підтверджується відповідними доказами. На підставі ст.ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.1050 та 1054 ЦК України просив позов задовольнити. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016 року позивачу відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви щодо стягнення із відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 02.08.2007 року у розмірі 24315,17 доларів США, що еквівалентно 583077,88грн. за курсом НБУ за станом на 23.11.2015 року. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності №3681-К-О від 12.07.2016 року у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі при цьому зазначив, що наданий позивачем розрахунок є необґрунтованим та не доведеним, а становить лише таблицю в якій містяться певні цифри, а не надано самого розрахунку з якого вбачалось , які саме арифметичні дії були здійсненні для отримання цифр занесених в таблицю. Також просить застосувати строки позовної давності до вимог заявлених позивачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 02 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № DNJ0GK00000135, за яким банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 02.08.2007 року по 02.08.2027 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 8000 доларів США, а також у розмірі 1600 доларів США на сплату страхових платежів під 0,84% щомісячно на суму залишку кредиту. Періодом сплати вважати період з «01» по «05» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 94,37 доларів США для погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п.7.1) (а.с.20-22). Того ж дня між банком та [PERSON] укладений іпотечний договір № DNJ0GK00000135 з метою забезпечення виконання останнім своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором. Зокрема, відповідач надав в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 40,0 кв.м, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2007 року і розташована в [ADDRESS] (п.33.3) (а.с.23-26). Однак, [PERSON] своїх зобовязань належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості , яка станом на 27.02.2014 становить 16713,75 доларів США, з яких: 6787,02 доларів США заборгованість за кредитом; 3363,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 5635,58 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та 928 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом. При цьому з розрахунку вбачається, що заборгованість почала утворюватись з травня 2009 року, останній платіж було здійснено 16.04.2009 року. (а.с.11-13). На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору, відповідачу направлено вимогу-повідомлення про усунення порушень та попереджено\~, що у разі невиконання зазначеної вимоги\~банк\~звернеться до суду\~з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.15). Однак, на час звернення до суду із даною позовною заявою вимога не виконана. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1, ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.3 та 4 ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) та 03.06.2015 року (№ 6-31цс15). Оскільки останній щомісячний платіж по погашенню кредитної заборгованості за договором відповідачем було здійснено 16.04.2009 року, згідно дослідженого розрахунку, то право на звернення до суду з позовом до відповідача у банка виникло з 06 травня 2009 року, тобто на наступний день після закінчення чергового періоду сплати, що визначений п.7.1 кредитного договору. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з даним позовом 18.04.2014 року, тобто через 5 років з моменту здійснення відповідачем останньої виплати по кредиту та настання строку погашення чергового щомісячного платежу. Таким чином, суд приходить до висновку, що банк пропустив трирічний строк звернення до суду, встановлений законом, який почався в даному випадку в травні 2009 року, після виникнення у банка права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові \~\~\~\~\~\~ Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. \~\~\~\~\~\~ Оскільки у суду немає підстав\~\~для поновлення строку позовної\~\~давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної\~\~давності без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed