Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Рівненського міського суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 3350 даларів США за кредитним договором № 252608- СRED від 25.09.2008 року та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 25.09.2008 року було укладено кредитний договір № 252608-СRED. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 6000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] взяті на себе зобовязання по своєчасному погашенню кредиту не виконав, що стало підставою для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з відповідним позовом. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2009 року по справі № 2-9908/09 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 252608-СRED від 25.09.2008 року, станом на 14 липня 2009 року, в сумі 3015,75 доларів США. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість, яка відображена у розрахунку заборгованості за договором № 252608- СRED. У розрахунку вказано, що відповідач станом на 14.12.2015 року має заборгованість - 10109,74 доларів США, яка складається з наступного: 2520,89 доларів США - заборгованість за кредитом; 7588,85 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості банком віднято суму, яка була задоволена рішенням Рівненського міського суду від 23.10.2009 р., яка складала 3015,75 доларів США, з яких 2801,62 доларів США - заборгованість за кредитом, 39,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 32,30 доларів США - штраф (фіксована частина), 142,07 доларів США - штраф (процентна складова), різниця становить 7549,09 доларів США. Просить стягнути, заборгованість, яка утворилась з 15 липня 2009 року в сумі 3350,00 доларів США, що за курсом 23,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.12.2015 року складає 79931,00 грн., яка складається з наступного: - 3350,00 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За положенням ст. 612 ЦК України, - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в порушення умов передбачених кредитним договором № 252608-СRED від 25.09.2008 року, взяті на себе зобовязання перед позивачем не виконує, погашень визначених договором не здійснює, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Крім того, судом встановлено, що у відповідності до п. 5.7. кредитного договору № 252608-СRED від 25.09.2008 року сторони досягли домовленості про те, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки пеня, штрафу по даному договору встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру відсотків слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. Таким чином суд вважає, що збільшення сторонами позовної давності до 5 років відповідає діючому законодавству. П. 1.4 кредитного договору № 252608-СRED від 25.09.2008 року встановлено термін повного погашення кредиту до 16.09.2009 року, кредит погашається в порядку та строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів (додаток № 1 до договору). Вказаний строк може бути змінений у відповідності до п. п. 2.3.1, 2.4.1 даного договору. Враховуючи те, що договором встановлений термін повного погашення кредиту 16.09.2009 року, доказів того, що сторонами строк повного погашення кредиту був змінений не подано, суд вважає, що з врахуванням 5-ти річного строку позовної давності, позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення відсотків на протязі пяти років, до 17.09.2014 року. Згідно відмітки канцелярії Рівненського міського суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з відповідним позовом 14.01.2016 року. Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Як встановлено у судовому засіданні, представником відповідача в судовому засіданні подана заява про застосування строків позовної давності. Таким чином, суд, з урахуванням заяви відповідача, застосовує позовну давність до вимог позивача, та відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у звязку із пропуском строків позовної давності. Стосовно заперечень представника позивача про те, що строки позовної давності по кредитного договору № 252608-СRED від 25.09.2008 року не закінчились, оскільки між сторонами був укладений договір № 252608-CARD про обслуговування картрахунку і обслуговування платіжної карти «мікрокредит» від 25.09.2008 року, в якому в п. 1.1.1 вказано, що строк дії карти закінчується 02/11 року, суд вважає їх безпідставними. Представник позивача в підтвердження своєї правової позиції посилається на правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року справа № 6-14 цс 14. Суд вважає, що наведений вище правовий висновок не може бути використаний під час прийняття рішення по даній справі. Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що саме в кредитному договорі № 252608-СRED від 25.09.2008 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановили та погодили всі умови видачі та погашення кредиту, в тому числі погодили строки повного погашення кредиту та строки позовної давності. Укладаючи кредитний договір № 252608-СRED від 25.09.2008 року сторони мали можливість встановити порядок видачі коштів, як шляхом видачі готівки так і шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. Посилання в п. 1.1 кредитного договору на договір № 252608 CARD про обслуговування картрахунку і обслуговування платіжної карти «мікрокредит» від 25.09.2008 року підтверджує, що сторони досягли згоди, що видача кредитних коштів буде проводитись шляхом перерахування кредитних коштів на карткових рахунок № 4405885221533406 відкритий ПриватБанком для позичальника згідно договору № 252608-CARD від 25.09.2008 року. З дослідженого в судовому засіданні договору № 252608-CARD про обслуговування картрахунку і обслуговування платіжної карти «мікрокредит» від 25.09.2008 року вбачається, що даний договір регулює відносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] повязані з наданням клієнту пакету послуг передбачений п. п. 2.2, 3.5, 5.2, для чого відкриває клієнту карткові рахунки та видає дебетну картку Visa Electron, строк дії якої 02/11 року. Таким чином, суд вважає, що виключно кредитним договором № 252608-СRED від 25.09.2008 року врегульовані кредитні зобовязання між сторонами, в тому числі і стосовно збільшення строків позовної давності. Договір № 252608-CARD про обслуговування картрахунку і обслуговування платіжної карти «мікрокредит» від 25.09.2008 року жодним чином не впливає на строки позовної давності визначені кредитним договором № 252608-СRED від 25.09.2008 року. Аналізуючи правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року справа № 6-14 цс 14, суд приходить до висновку, що він не може бути застосований до даний правовідносин, оскільки він стосується правовідносин, які виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником з яким був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а по даній справі між сторонами договір приєднання не укладався і [PERSON] не отримував кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed