Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 02 червня 2011 року, згідно з яким позивач надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати річних відсотків за його користуванням. Однак [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не зявивсь, в письмовому поясненні позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову в звязку зі спливом строку позовної давності. Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно з кредитним договором № б/н від 02 червня 2011 року позивачем був наданий кредит [PERSON] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за його користуванням річних відсотків у розмірі 20,4 % (а.с. 7-32). В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вона вважає, що строк позовної давності щодо позову з яким звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» сплив, так як відповідачем останній платіж по погашенню відсотків по кредиту був здійснений 08 жовтня 2013 року, а тому позивач про прошення своїх прав повинен був дізнатися зі спливом одного місяця з дати внесення останнього платежу відповідачем, в звязку з чим вважала, що позивач пропустив строк позовної давності по всім заявленим вимогам (а.с. 5, 6). Суд погоджується з доводами представника відповідача частково, а саме стосовно спливу строку позовної давності передбаченого ст. 257 ЦК України щодо стягнення відсотків за користуванням кредитом, так як минуло більше ніж три роки з часу здійснення останнього платежу відповідачем по сплаті відсотків за кредитом, а відповідно і часу коли позивач дізнався про порушення свого права, до дня звернення з відповідним позовом до суду. Разом з тим, суд не погоджується з доводами представника відповідача, щодо спливу строку позовної давності стосовно всіх інших позовних вимог, так як строк дії картки по якій був наданий кредит закінчився в квітні 2015 року, в звязку з чим строку позовної давності стосовно позовним вимог, що не стосуються нарахованих відсотків, повинен рахуватися з часу, коли припинився термін дії відповідної картки, і тому не сплив строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України (а.с. 77). Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязаний за вказаним договором належним чином не виконав допустивши таким чином заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк». В звязку з порушенням зобовязань, станом на 30 червня 2017 року [PERSON] допустив заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 8557 грн. 75 коп., з яких: -заборгованість за кредитом 4832 грн. 75 коп.; -заборгованість по пені та комісії 3725 грн. (а.с. 5, 6). В позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» також просив сягнути з відповідача штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова), 3227 грн. 66 коп. штраф (процентна складова). Суд вважає позовну вимогу про стягнення штрафів з відповідача неправомірною, враховуючи наступне. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в своїй постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 виклала наступну правову позицію. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене, необхідно стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 8557 грн. 75 коп., а також стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial