Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач 05.09.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18467,14 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 16.10.2011 р. відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань станом на 15.08.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 18467,14 грн., що складається з 8178,87 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3757,91 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4440,79 грн. пені за прострочене зобов`язання, 733,99 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 855,58 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності та задоволити позов. Представник відповідача [PERSON] у поданому суду письмовому поясненні від 14.01.2020 р. позов не визнала, мотивуючи, що умови договорів приєднання розробляються банком і повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. (справа № 342/180/17) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому відповідачем не визнаються долучені позивачем до матеріалів справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів банку, які містяться в матеріалах даної справи, оскільки з ними він ознайомлений не був, також дані роздруківки, надані банком, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.10.2011 р. шляхом підписання заяви-анкети. У заяві позичальника від 16.10.2011 р. процентна ставка не зазначена, у ній відсутні умови про встановлення відповідальності позичальника за порушення зобов`язання у вигляді пені двох видів, штрафу. Оскільки при укладенні договору з відповідачем банк не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заявленої банком суми заборгованості. Просила у позові відмовити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник відповідача просив справу розглянути у відсутності сторони відповідача та відмовити у позові в повному обсязі. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем [PERSON] кредитного договору від 16.10.2011 р. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому у заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та викладеними на банківському сайті Тарифами банку, складає між ними договір, підтвердженням чого є його підпис(а.с.15-16). Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів банку, як на невід`ємні частини спірного договору (а.с.30-59). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 15.08.2019 р. у розмірі 18467,14 грн., що складається з 8178,87 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3757,91 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4440,79 грн. пені за прострочене зобов`язання, 733,99 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 855,58 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.11-14). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 р., справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням вказаної правової позиції ВП ВС, з огляду на невизнання відповідачем наявних у матеріалах справи витягу з Умов та правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів банку, які не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 16.10.2011 р.; враховуючи ту обставину, що у підписаній відповідачем заяві позичальника від 16.10.2011 р. процентна ставка не зазначена, відсутні умови щодо нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання, - суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем банк не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. При цьому суд критично оцінює твердження позивача у відповіді на відзив про належне ознайомлення відповідача з Умовами кредитування. Надана банком копія наказу № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. про затвердження Умов та правил банківських послуг, витяг з яких, як стверджує банк, доданий до позовної заяви, належним чином не засвідчена. Суд вважає, що матеріали справи не містять належного підтвердження того, що саме з цим витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 16.10.2011 р. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку 4440,79 грн. пені за прострочене зобов`язання, 733,99 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 855,58 грн. штрафу (процентна складова). Згідно долученого банком розрахунку заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 8178,87 грн., а за простроченим тілом кредиту 3757,91 грн. Зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту. При цьому у позовній заяві зазначено про отримання позичальником кредиту в розмірі 2500 грн та право банку змінювати кредитний ліміт. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд зазначає, що матеріалами справи фактично підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів лише у розмірі 2500 грн. При цьому долучені позивачем до відповіді на відзив виписки по рахунках відповідача, довідка щодо видачі карток такого висновку суду не спростовують. Позивач у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставини щодо зміни (збільшення) відповідачу кредитного ліміту та заявленої до стягнення суми заборгованості по тілу та простроченому тілу кредиту. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 2500 грн. фактично отриманої та непогашеної ним суми кредитних коштів. З відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 530, 549, 634, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved