Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач 04.04.2016 року звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4КS50410201 від 02.11.2005 року [PERSON] 02.11.2005 року отримав кредит у розмірі 5 510 грн. 56 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Даний кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Позивач виконав умови договору, а відповідач в свою чергу порушив умови договору, чим спричинив заборгованість. В договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій 04.09.2006 року, щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] свої грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Строк прострочення за тілом кредиту за період 15.01.2011 року по 15.01.2016 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 4050,83 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,2 %, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає 14 785,53 грн. Відповідач добровільно відмовляється виконувати умови договору, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором кредиту в розмірі 14 785 грн. 53 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в позові зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечують проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про застосування строку позовної давності та про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 02.11.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № DNH4КS50410201, шляхом заповнення та підписанням заяви позичальника від 02.11.2005 року, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву, погодився на Умови та правила надання банківських послуг, тобто був укладений договір, згідно якого відповідачу було надано строковий кредит в розмірі 5510 грн. 56 коп. на 10 місяців по 04.09.2006 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 617,30 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Ціль кредитування: купівля ТНС та сплата комісії банку та компанії , технологія кредитування: Стандартна, що підтверджується копією заяви позичальника (а.с. 7). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 6) вбачається, що станом на 15.01.2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 106 967 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 4050 грн. 83 коп., загальний залишок заборгованості за процентами 28 381 грн. 39 коп., заборгованість по відсоткам за період з 15.01.2011 року по 15.01.2016 року 14 785 грн. 53 коп., загальна сума нарахованої пені 74 535 грн. 06 коп. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит в обумовленій сумі, але умови договору порушив. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідач надав до суду заяву в якій завив клопотання про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до заяви позичальника договір діяв до 02.11.2006 року, згідно договору сторонами було досягнуто згоди, щодо встановлення строку позовної давності у пять років. Тобто, починаючи з 2011 року по сьогоднішній день строк позовної давності сплив, а банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в 2016 році. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 5 цієї статті, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Будь-яких дій відповідач не вчиняв щодо визнання заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6), відповідно до якого відповідач перестав вносити будь-які кошти щодо погашення кредиту з 05.09.2006 року, а остання проплата була ним здійснена 29.08.2006 року. Згідно приписів ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем приєднано то позовної заяви умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідно до якого п. 5.5 встановлена позовна давність за вимогами стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за Договором тривалістю 5 років. Отже, згідно умов договору відповідач зобовязаний був погасити заборгованість до 04.09.2006 року, тобто, саме з цього часу для позивача починається перебіг строку позовної давності, оскільки позичальником не виконані зобовязання за договором в обумовлений строк, а інші строки виконання зобовязань умовами договору не передбачені, хоча позивачем прострочена заборгованість розраховується щомісячно, що слідує з розрахунку заборгованості позичальника, до суду позивач звернувся 04.04.2016 року. Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно до ст. 268 ЦК України. В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх судів України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення оскільки, поданий за межами строку позовної давності, доказів поважності причин пропущення позовної давності, позивачем до суду надано не було.

Outcome: dismissed