Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач 09.12.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] із проханням розірвати шлюб між ними, зареєстрований 06 жовтня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси, про що складено актовий запис №532 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Після укладання шлюбу позивач отримала прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем поступово стало погіршуватись та з серпня 2020 року подружні відносини фактично припиненні. Спільне господарство ними не ведеться. Вже тривалий час кожен із них живе окремим життями та своїми інтересами, між ними втрачено почуття любові одне до одного. Позивач вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, а тому просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 14.12.2020 року позов був залишений без руху. Недоліки позову позивач усунув 28.12.2020 року. Ухвалою суду від 30.12.2020 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку. Судове засідання було призначено на 26.01.2021 року. У судове засідання 26.01.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та задовольнити позов, залишивши їй прізвище « [PERSON] ». Також заява про визнання позову надійшла до суду 26.01.2021 року від відповідача, в якій також зазначив про можливість розгляду справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 29.01.2021 року. Судом встановлено, що 06 жовтня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №532 та видано свідоцтво серії [NUMBER] від 06.10.1995 року. Після укладання шлюбу позивач отримала прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Згідно позову, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть з серпня 2020 року. На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Судом встановлено, що під час розгляду справи позивач і відповідач згодні розірвати шлюб. Суд також враховує той факт, що позивач проти подальшого продовження шлюбних відносин заперечує, відповідач також надав до суду заяву, згідно якої не заперечував проти розірвання шлюб, зважаючи на те, що шлюбні відносини між ними припиненні з серпня 2020 року. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згодна З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та наполяганні на розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved