Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2018 р. справа була передана за підсудністю для розгляду Подільським районним судом м. Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Згідно ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2018 р. вищевказана справа була прийнята до свого провадження. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на наступні обставини, 09.10.2015 р. між [PERSON] та позивачем було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0101-15-00452, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мазда», д.н.з. [NUMBER]. 02.11.2015 р. в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю вищевказаного автомобіля «Мазда» під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Згідно Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 р., вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем п.13.1 Правил дорожнього руху. 03.11.2015 р. до позивача звернувся страхувальник - [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв'язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до договору №28-0101-15-00452. 20.11.2015 р. позивачем на підставі рахунку № СКмС-0008473 від 18.11.2015 р. було складено страховий акт № ДККА-47549 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19962 грн. 48 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 21193 від 23.11.2015 р. Посилаючись на приписи статей 993, 1187, 1194, ЦК України, статтю 27 Закону України «Про страхування», позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування шкоди 19962 грн. 48 коп., а також судовий збір 1600 грн. В судове засідання 31.05.2018 р. представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 25.05.2018 р. через канцелярію суду надав клопотання про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 42) Відповідач у судове засідання на призначені судові засідання 26.04.2018 р. та 31.05.2018 р. повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву до суду не подала (а.с. 45, 49) Відповідно до повідомлення Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, прізвище відповідача «Вертегел» змінено на «Круглікова» (а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення їх в повному обсязі позовних вимог, з наступних підстав. 09.10.2015 р. між [PERSON] та позивачем було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0101-15-00452, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мазда», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 9). 02.11.2015 р. в м. Києві відбулась ДТП за участю вищевказаного автомобіля «Мазда» під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, що підтверджується довідкою про пошкодження транспортних засобів та довідкою про ДТП (а.с. 11 - 12). Згідно Постанови Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 р. (справа № 753/22811/15-п), вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем п.13.1 Правил дорожнього руху. Відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 13). 03.11.2015 р. до позивача звернувся страхувальник - [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв'язку ДТП, яка є страховим випадком відповідно до договору № 28-0101-15-00452 (а.с. 14). 20.11.2015 р. позивачем на підставі рахунку № СКмС-0008473 від 18.11.2015 р. було складено страховий акт № ДККА- 47549 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього (а.с. 17). Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19962 грн. 48 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 21193 від 23.11.2015 р. (а.с. 18) Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. У ст. 36 Рішення від 09.12.2010 р. у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У відповідності до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу. При взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини та норми чинного законодавства України, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача, як з винної особи, на користь позивача сплачене потерпілому страхове відшкодування у розмірі 19 962 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дві) гривні 48 копійок. Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 1600 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved