Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі банк або позивач) 01 грудня 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору №KGХRF908760715 від 22 липня 2008 року [PERSON] як позичальник отримала кредит в сумі 3 336 грн. 30 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 0,12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 23 673 грн. 90 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і станом на 09 листопада 2015 року складає в сумі 23 673 грн. 99 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. З метою стягнення простроченої заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 31 323 грн. 89 коп. За заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27 вересня 2011 року позов було задоволено частково, з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором тільки в розмірі 6 004 грн. 72 коп. станом на 22 лютого 2011 року та судові витрати. Згідно розрахунку суми заборгованості позивачем від заборгованості в розмірі 23 673 грн. 99 коп. віднімається сума в розмірі 6 004 грн. 72 коп., визначена за рішенням суду, різниця складає 17 669 грн. 27 коп. а також штрафи в сумі 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 883 грн. 46 коп. штрафу (процентної складової), а всього просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 19 052 грн. 73 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, в заяві до суду просить розглянути справу за відсутності представника позивача на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач двічі в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації її проживання повернулись до суду з відміткою пошти про особисте отримання поштової кореспонденції. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положеннями ст.616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного договору №KGХRF908760715 від 22 липня 2008 року [PERSON] як позичальник отримала кредит в сумі 3 336 грн. 30 коп. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 0,12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Порушуючи умови кредитного договору відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 23 673 грн. 90 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду і станом на 09 листопада 2015 року складає в сумі 23 673 грн. 90 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. З метою стягнення простроченої заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості. За заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27 вересня 2011 року позовні вимоги було задоволено частково, з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь банку в розмірі 6 004 грн. 72 коп. станом на 22 лютого 2011 року та судові витрати. Про те, що вказане рішення Олександрійського міськрайонного суду від 27 вересня 2011 року було предявлено до виконання до суду позивачем не надано доказів. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Судом встановлено, що згідно п.5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам (розстрочка), які діяли на час укладення спірного кредитного договору і погоджено з позичальником, про що свідчить її підпис на заяві, термін позовної давності за вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Суд приймає до уваги, що відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене розяснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Суд також приймає до уваги, що Позивачем протягом пятирічного строку не було вжито заходів для повернення кредиту, про що свідчить відсутність письмових претензій про сплату заборгованості за кредитом. Відповідач до суду не зявився, письмових заяв чи клопотань про застосування строку позовної давності до суду від нього не надійшло. Звернення до суду повторно із позовом про стягнення заборгованості за договором від 22 липня 2008 року тільки 01 грудня 2015 року (вхідний 01 грудня 2015 року) свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду, враховуючи, що відповідач дійсно ухилявся від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. Доказів про виконання заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 27 вересня 2011 року до суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту частково підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки розмір основної заборгованості з відсотками та комісією станом на 22 лютого 2011 складає 00 грн., а розмір пені визначений в сумі 23 673 грн. 99 коп., що не співмірно з сумою боргу та значно перевищує розмір збитків, оскільки за рішенням суду було стягнуто тільки суму 6 005 грн. основного боргу, відсотків та пені за користування кредитом. Такі обставини є підставою для зменшення розміру неустойки до розміру 6 005 грн. 00 коп. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки штраф також не підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial