Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовною до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 10000.00 грн., з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 24 044,32 доларів США. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 12.07.2007 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № LGP5АU10560058, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 20082,68 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 12% на рік, з кінцевим терміном повернення 12.07.2014 року. Зобов'язання, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 15.10.2012 року у розмірі 24 044,32 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 8883,86 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8141,46 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 821,34 доларів СІЛА; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 7449,22 доларів США. Просить стягнути з відповідачів солідарно за договором поруки №167 від 20.10.2010 року заборгованість у розмірі 10000 грн., з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 24044,32 доларів США. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2013 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано докази видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню боргу. Також не врахована в позові сума реалізованих коштів, а отже невірно сформована ціна позову та її обґрунтування. Між тим з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав. 12 липня 2007 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № LGP5АU10560058, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 20082,68 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 12% на рік, з кінцевим терміном повернення 12.07.2014 року. Зобов'язання, що випливають із вказаного кредитного договору, забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконує. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту передбачене ст.1050 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № LGP5АU10560058 від 12.07.2007 року на 15.10.2012 року у розмірі 24 044,32 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 8883,86 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8141,46 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 821,34 доларів СІЛА; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 7449,22 доларів США. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що зазначена заборгованість відповідача [PERSON], як позичальника, підлягає стягненню на користь позивача. Також, колегія суддів вважає, що позовні вимоги до позичальника та поручителя про стягнення за договором поруки 10000 грн., також підлягають задоволенню, відповідно до вимог зазначених норм закону. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у позові з підстав недоведеності позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Представник банку в апеляційному суді надав меморіальний ордер, згідно якого банк, відповідно до п.7.2 № LGP5АU10560058 від 12.07.2007 року, перерахував кредитні кошти, зокрема на придбання автомобіля, який перебуває у закладі банку та на цей час не реалізований. Будь-які докази, які-б спростовували зазначені обставини, суду не надані. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Outcome: approved