Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв.м. та житловою 48,2 кв.м., що належить: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири та [PERSON] на підставі Рішення Личаківського районного суду м.Львова для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли на підставі Кредитного договору №11072675000 від 09 листопада 2006 року в розмірі 99716,99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.08.2013р. становить 797037,89 грн. [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», який був прийнятий судом до спільного розгляду із первісним позовом, в якому просить встановити нікчемність договору іпотеки від 09.11.2006р. укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Позивач свої вимоги мотивує тим, що 09.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 71000 доларів США, які зобов’язався повернути не пізніше 09.11.2027 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,30 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 09.11.2006р., відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв.м. та житловою 48,2 кв.м., що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09.11.2006 року за №3516 приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.12.2011року по справі №2-5207/11 було встановлено факт проживання однією сім’єю [PERSON] та [PERSON] та визнано за останньою право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню кредиту належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 12.08.2013р. становить 99716,9 доларів США. Позивач звертався до відповідачів з вимогою про усунення порушень умов договору по сплаті простроченої заборгованості, однак такі залишаються невиконаними, а тому з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли на підставі Кредитного договору №11072675000 від 09 листопада 2006 року, просить звернути стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] свої вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, що з лютого 2004 року вона почала проживати однією сім’єю з [PERSON] у квартирі №4 на вул.Козланюка, 7 у м.Львові, де після народження 30.12.2004р., проживала і їхня спільна дочка. З початку листопада 2006 року відповідачі разом з малолітньою дочкою переїхали у нову квартиру №4 на вул.Козланюка, 6 у м.Львові, яка була придбана за спільні кошти [PERSON] (матері [PERSON]В.) та [PERSON], однак про укладення договору іпотеки, останнім відомо не було. Оскільки на момент укладення оскаржуваного договору у квартирі №4 на вул.Козланюка, 6 у м.Львові проживала малолітня [PERSON], то укладення договору іпотеки суперечить правам та інтересам останньої, та так як його укладено без дозволу органу опіки та піклування вважає, що такий є нікчемним та просить суд ухвалити рішення про його нікчемність. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково заявила клопотання про відстрочку виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проти задоволення зустрічного позову заперечила з підстав, викладених у поданих суду письмових запереченнях (а.с.160-162, 165-169). Первісний позов просить задовольнити, а в задоволенні зустрічного – відмовити. Представник відповідача [PERSON] – [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечила, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала у повному обсязі, дала пояснення, аналогічні, викладеним у ній. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради – [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Просить в задоволення первісного позову відмовити, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON]О, [INFO], зустрічний позов – задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON] – [PERSON], третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 71000 доларів США, які зобов’язався повернути не пізніше 09.11.2027 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,30 % річних. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, визначено, що якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 09.11.2006р., відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв.м. та житловою 48,2 кв.м., що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09.11.2006 року за №3516 приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ч.1, якого встановлено заборону, зокрема, на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Враховуючи вищенаведене, те, що у квартирі №4 на вул. Козланюка, 6 у м.Львові постійно проживають відповідачі, площа такої становить 75,7 кв.м, що не перевищує загальної площі, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Майно, передане відповідачем в іпотеку для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, який надано в іноземній валюті, своєї згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі не надали, а тому суд приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті. При цьому, оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відсутні підстави для розгляду клопотання представника позивача про відстрочку виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому таке слід залишити без розгляду. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до ст.71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Дана норма кореспондується зі ст.177 СК України, відповідно до ч.ч.2-3 якої батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Судом встановлено, що 09.11.2006р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-24). На момент укладення спірного договору малолітній [PERSON], 30.12.2004р.н., не виповнилось і двох років, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.118). Разом з тим, як вбачається з копії довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки (а.с.119), [PERSON] та малолітня [PERSON] були прописані у квартирі №4 на вул. Козланюка, 6 у м.Львові лише 12.07.2007р., тобто після укладення договору іпотеки. На час виникнення спірних відносин – 09.11.2006р. малолітня [PERSON] разом з батьком – [PERSON] була зареєстрована у квартирі №4 на вул. Козланюка, 7 у м.Львові, та виписалась з неї лише 12.07.2007р., що підтверджується копією довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки (а.с.120). Таким чином, укладаючи спірний договір [PERSON], розпоряджаючись своїм власним майном, яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] 09.11.2006 року за №3516, жодних майнових прав своєї малолітньої дочки [PERSON] не порушував, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити. Така позиція суду узгоджується з роз’ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.44 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Outcome: dismissed