Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг в звязку з чим підписав Заяву №б/н від 05 березня 2012 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором та з врахуванням внесених ним коштів на погашення заборгованості, у [PERSON] станом на 20 лютого 2018 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 27604,97 грн., що складається з: тіло кредиту 4757,83 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 12314,46 грн., заборгованість за пенею 8741,97 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1290,71 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] 27604,97 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, подав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що кредитна картка ПАТ «Приватбанк» йому була надана разом із зарплатною картою, тобто бажання отримати кредит він не мав. При цьому, не заперечував, що користувався кредитними коштами. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 березня 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву від 05 березня 2012 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9). З тексту даної заяви вбачається, що [PERSON] висловив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також із тексту заяви вбачається, що [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити йому рахунок та надати банківські послуги, зокрема кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір. Відповідачем в ході судового розгляду справи вказана обставина не заперечувалась. Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач має право нараховувати відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних дні на рік, що стверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Позивач зазначає, що надав відповідачу кредит в розмірі встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за Договором відповідач, на вимогу Банку повинен виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позивальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 549 ЦК України передбачено обов'язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Проте відповідач покладені на нього зобов'язання належним чином не виконував, зважаючи на що, відповідно до наданого позивачем розрахунку, утворилася заборгованість. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у відповідача станом на 20 лютого 2018 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 27604,97 грн., що складається з: тіло кредиту 4757,83 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 12314,46 грн., заборгованість за пенею 8741,97 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1290,71 грн. З наведеного розрахунку вбачається, що окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 8741,97 грн. позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1290,71 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 6 квітня 2016 року в справі № 6-2387цс15, від 11 жовтня 2017 року в справі № 347/1910/15-ц. З огляду на наведене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої пені до задоволення не підлягають. Проаналізувавши зібрані та дослідженні в справі докази, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 18863,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial