Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач 02.02.2016 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2001 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано за договором купівлі-продажу гаражі за літерами В, Г, Д, загальною площею 89,10 кв.м. та двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальна площа якої становить 30,40 кв.м, та житлова - 22,20 кв.м. Право власності на квартиру було оформлено на відповідачку, яка на час оформлення договору за паспортом мала дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Позивач бажає здійснити поділ спільного майна, вважає, що зазначене майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Оскільки відповідач ухиляється від укладення договору про поділ цього майна, позивач вимушений звернутись до суду. Просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, яке складається із зазначеної квартири та гаражів; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку належної йому на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] та гаражів за літерами В, Г, Д загальною площею 89,10 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], визнати за відповідачем право власності на 1/2 частку належної йому на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] та гаражів за літерами В, Г, Д загальною площею 89,10 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], та розподілити судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву, шляхом надіслання відсканованої копії на електронну адресу суду, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 26.05.2001 р. відділом реєстрації актів громадського стану Київського районного управління юстиції м.Донецька, сторони зареєстрували шлюб 26.05.2001 року, про що зроблено актовий запис № 232. Відповідач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». 30.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 30,40 кв.м. та гаражів за літерами В, Г, Д загальною площею 89,10 кв.м., який посвідчено 30.03.2002 року за № 1712 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А.Г. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Так, сторонами надано у якості доказу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя копію договору купівлі-продажу від 30.03.2002 року та копію технічного паспорту, складеного 12.06.1998 року на ім'я [PERSON] Таким чином, перебуваючи у шлюбі з 26.05.2001 року відповідач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу у березні 2002 року за дошлюбним прізвищем «[PERSON]» та отримала технічний паспорт на вказану квартиру за прізвищем «[PERSON]». Крім того, у технічному паспорті на вказану квартиру, виданого на ім'я [PERSON], є відмітка щодо самовільного збільшення габаритів. Належних та допустимих доказів того, що дана квартира [ADDRESS] не є об'єктом самочинного будівництва введеного належним чином в експлуатацію, або що самовільна добудова здійснення у передбаченому законодавством порядку, позивачем не надано. Суд не бере до уваги інформаційну довідку №54502795 від 03.03.2016 року, сформовану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва, оскільки вона належним чином не оформлена. Згідно ст. 227 ЦК Української РСР, 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу спірного майна, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Суд не бере до уваги надану позивачем довідку КП БТІ м.Донецька від 04.11.2015 року, оскільки вона видана підприємством, яке розташовано за адресою: м.Донецьк, вул.. Кобозева, №66, тобто на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, на якій відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 органи державної влади не можуть здійснювати свої функції, тому ця довідка не створює правових наслідків. Крім того, посилання позивача на той факт, що спірна квартира була придбана і зареєстрована, ще до введення електронних реєстрів, суд також не бере до уваги, оскільки Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 02.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.02.2002 року за №157/6445 передбачено, що реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. П. 1.6. Тимчасового порядку визначено, що реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Інших належних та допустимих доказів того, що придбане спірне майна під час шлюбу належить відповідачу позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірна квартира не є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки на час вирішення справи даний факт не знайшов свого підтвердження, а тому суд позбавлений можливості визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності. Також, суд не бере до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог, та вважає, що дана згода суперечить вимогам Сімейного кодексу України, оскільки судом не встановлено, що спірне майно належить відповідачеві [PERSON] та є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не свідчить про ухилення від укладення договору про поділ цього майна, що посприяло зверненню позивача із даним позовом, а свідчить навпаки, що сторони відповідно до вимог ст. 69 СК України мають право укласти договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя, який має бути нотаріально посвідчений. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв,язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed