Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач 02.06.2020 звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,про розірвання шлюбу; визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] ; та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.02.2013 у Фрунзенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 21 зареєстрований шлюб між нею та відповідачем у справі, від цього шлюбу вони мають спільну дитину - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб і сім`ю, що призвело з січня 2020 до поступового погіршення взаємовідносин та фактичного припинення шлюбних стосунків, спільне господарство вони не ведуть, разом не проживають, збереження шлюбу не є можливим. Їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею, та позивач бажає, щоб дитина і в подальшому проживала разом з нею і була зареєстрована за місцем її реєстрації. У квартирі позивача є всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини, їй надається відповідний догляд, стабільне та збалансоване харчування. Позивач офіційно працевлаштована, має стабільний дохід. Відповідач бере участь у вихованні дитини. Позивач зазначає, що середня сума витрат на дитину протягом місяця становить приблизно 6000,00 грн., та заявлена до стягненню з відповідача сума аліментів становить 3000,00 грн., і саме така сума буде достатньою для розвитку дитини та її матеріальне утримання. Ухвалою суду від 03.06.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с.13). На підставі розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020 справу передано в провадження судді Поліщук Т.В. Ухвалою від 26.08.2020 справу прийнято в провадження та визначено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, із зустрічним позовом до суду не звернувся. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, про що зазначила у письмовій заяві. Відповідач проти задоволення позовних вимог у повному обсязі не заперечував, про що зазначив у письмовій заяві. Третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР просила розглядати справу за відсутністю її представника, прийняти рішення з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування, про що зазначила у письмовому клопотанні. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.02.2013 у Фрунзенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 21 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу сторони своє прізвище не змінювали, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.9), який зареєстрований разом з відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12), та фактично проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується учасниками справи. Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, та підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.11.2020 № 579, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Ураховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, та має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору, проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує такі обставини, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька; сторони по справі працездатні, не є інвалідами, обидва мають стабільний дохід, та відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини саме у такому розмірі, що заявлений у позові, тобто у твердій грошовій сумі по 3000,00 грн. щомісяця. Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та понесла судові витрати по сплаті судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини у розмірі 1681,60 грн., згідно квитанції № 0.0.1723519146.1 від 01.06.2020 (а.с.5). Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в частині вимоги про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн. (з 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270,00 грн.); та на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (50% від 1681,60 грн.), та повертає позивачу з державного бюджету 50% від сплаченої при подачі позовної заяви суми судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved