Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №SAMDN03000001821218 від 27.01.2005 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31.08.2015 року має заборгованість 38915,73 грн., яка складається з наступного: 9094,39 грн. - заборгованість за кредитом; 29821,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до умов договору, він діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашає, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї вказані суми, а також судові витрати. Представник позивача за довіреністю [PERSON] (а.с.24) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснив, що пластикова картка перевипускається автоматично кожні два роки, через знос магнітної стрічки. Картковий рахунок залишається той же, він є безстроковим і діє до повного виконання договору або закривається за заявою клієнта. Відповідачу було запропоновано укласти договір реструктуризації заборгованості, однак вона уникає зустрічі з представником банку. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-2271/11 від 22.07.2011 року з [PERSON] вже стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN03000001821218 від 27.01.2005 року в сумі 14605,08 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 06.09.2011 року. На теперішній час воно не виконано, оскільки банк не предявив виконавчий лист до виконання. На підставі ст. 206 ЦПК України позивач позбавлений можливості повторно звертатись до суду з цього приводу. До іншої частини позовних вимог просить застосувати строк позовної давності, оскільки в п.1.1 та п.9.3 кредитного договору зазначено, що строк дії договору відповідає строку дії карти січень 2007 року. Зазначене також відображено в анкеті-заяві. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27.01.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON]В укладено договір №SAMDN03000001821218 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.15-16, 38), згідно умов п.1.1 якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку, строк дії якої 2 роки. Встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн. Базова процентна ставка по кредитному ліміту 3% на місяць. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Строк дії даного договору співпадає зі строком дії карти, який зазначено на лицьовій стороні картки (п.9.3 договору). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-2271/11 від 22.07.2011 року, яке набрало чинності 06.09.2011 року (а.с.36), позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. З [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №SAMDN03000001821218 від 27.01.2005 року в сумі 14605,08 грн., яка складається з наступного: 9094,39 грн. - заборгованість за кредитом; 4339,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. А також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), -671,67 грн., - штраф (процентна складова). Що разом становить 14605,08 грн. В звязку з цим ухвалою Бердянського міськрайонного суду №310/9266/15-ц від 27.10.2015 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 9094,39 грн. заборгованості за кредитом, та 4339,02 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 25482,32 грн., суд приходить до наступного висновку. Звертаючись з позовом до суду позивач не звернув увагу на те що ним нараховані проценти на тіло кредиту, яке було стягнуто за судовим рішенням №2-2271/11 від 22.07.2011 року, що набрало чинності 06.09.2011 року (а.с.36). Тобто мало місце стягнення всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, та між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязки першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення або невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року №6-2313св15. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, з часу ухвалення судового рішення правовідносини між сторонами не припинились, що не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, однак позбавляє кредитора права нараховувати відсотки та інші штрафні санкції передбачені умовами договору строк якого закінчився. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed