Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON], вказавши, що у відповідності до укладеного 11.12.2008 року договору відповідач отримала кредит в розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Станом на 30.09.2017 року відповідач має заборгованість у 14925,36 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 362,42 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 10514,11 гривень, 3100 заборгованості за пенею, штрафу в сумі 948,83 гривень. По суті заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідача 14925,36 гривень заборгованості за кредитним договором від 11.12.2008 року. Ухвалою суду від 27.12.2017 року було відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачем надавалось кілька заяв та письмових пояснень по суті справи, в якій [PERSON] просила застосувати позовну давність, зменшити неустойку, ухвалою суду від 23.04.2018 року підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до розгляду. Також відповідачем 23.03.2018 року було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказувала, що розрахунок заборгованості позивача не є вірним, договір, укладений між сторонами є нікчемним, адже відповідач не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, підстав для стягнення комісії немає, строк позовної давності пропущений, у звязку з чим просила відмовити у задоволенні позову. 16.04.2018 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач вказував, що підстав для застосування позовної давності немає, адже відповідачем здійснювались дії, що свідчать про визнання боргу, адже відповідачем вносились кошти на погашення заборгованості, а саме остання сплата здійснена 25.12.2014 року. Підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені немає, адже порушення зобовязання триває. У відповідності до умов договору банк мав право в односторонньому порядку змінювати Умови та правил надання банківських послуг в тому числі і змінювати відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Позивач представника в судове засідання не направив, про місце та час судових засідань позивач повідомлявся в установленому порядку судовими повістками. В тексті позовної заяви позивач просив у разі неявки представника позивача розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні 23.04.2018 року проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В подальшому відповідач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Сторонами не заявлялось, а судом не вирішувалось, заяв та клопотань. При вивченні письмових доказів судом встановлено таке. 11.12.2008 року [PERSON] звернулась до ЗАТ «КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про оформлення кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом у 500 гривень строком дії 24 місяці, зі спластою відсотків за користування кредитними коштами у 3% на місяць. Відповідно до анкети-заяви ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. З Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, надає картки, вид та строк дії яких визначений у заяві та у Памятці клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «відмітки банку» заяви. У Умовах та правилах надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі як жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий саме строк. Згідно із заявою ЗАТ «КБ «ПриватБанк» відкрив [PERSON] картковий рахунок № 4149437308539962 11.12.2008 року, тож саме ця дата є датою укладення договору,/ строк дії якого визначений у заяві цифрою 24, що суд сприймає за 24 місяці, тобто два роки. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки, як зазначено у заяві. Суду позивачем не надано відомостей про те, щоб позивач у відповідності до п. 4.8 Умов та Правил надання банківських послуг продовжував строк дії картки відповідача, тож строк дії договору закінчився 11.12.2010 року. Також у заяві визначено розмір пені у 1% від суми заборгованості, але не менше 10 гривень, яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 гривень. Відповідач після розірвання шлюбу рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2015 року змінила прізвище з Власюк на [PERSON], що підтверджено копією рішення суду, паспорту відповідача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України). Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи, що позивачем додано заяву [PERSON] про відкриття карткового рахунку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, а також у анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, тож суд дійшов висновку про те, що між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг строком на 24 місяці на умовах, визначених в анкеті-заяві від 11.12.2008 року, довідці про умови кредитування, а також Умовах та Правилах надання банківських послуг. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості процентна ставка за договором про надання банківських послуг застосовувалась до 31.12.2012 року у 36% річних, до 01.09.2014 року у 30% річних, до 31.03.2015 року у 34,8% річних, а з 01.04.2015 року у 43,2 % річних. Водночас, оскільки строк дії договору сплив у грудні 2010 року, тож фактично проценти за користування кредитом мали б нараховуватись лише за ставкою 36% річних або 3% на місяць на лише до 11 грудня 2010 року, виходячи з правового висновку Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, адже укладеним між сторонами договором не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення його строку. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 11 грудня 2010 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 14 грудня 2010 року [PERSON] становила за тілом кредиту 406,35 гривень, за процентами 6,91гривня. Станом на 11.12.2010 року [PERSON] не мала простроченої заборгованості та не мала зобовязань зі сплати неустойки. Також з наданого розрахунку вбачається, що з грудня 2010 року по 25.12.2014 року [PERSON] сплатила 3041 гривню, що значно перевищує розмір її заборгованості станом на 11.12.2010 року дату закінчення строку договору. Отже позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконала належним чином своїх обовязків за договором про надання банківських послуг. За таких обставин, виходячи з презумпції обовязковості доведення обставин, на які посилається, саме стороною, яка стверджує про такі обставини, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався в обґрунтування заявленого позову, тож законних підстав для задоволення заявлених вимог немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed