Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог уточнив (а.с.140-141), мотивуючи свої вимоги наступним. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 13834,98 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.01.2014. Відповідно до умов договору позичальник повинен щомісяця надавати банку кошти у сумі 264,83 долари США, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а позичальник [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав, чим порушив порядок виконання покладених на нього зобовязань. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року, яка виникла станом на 06 травня 2015 року та складається з 5 183,22 доларів США заборгованість за кредитом; 3 745,39 доларів США заборгованість за процентами; 987,87 доларів США заборгованість за комісійною винагородою; 54 350,06 заборгованість з пені. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року, відповідно до якого [PERSON] поручається перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] умов кредитного договору. Згідно п. 2 договору поруки, поручить [PERSON] відповідає перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання зобовязань за кредитним договором № CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року в тому ж розмірі, що і боржник, тобто [PERSON], включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Просили стягнути з стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року, яка виникла станом на 06 травня 2015 року та складається з 5 183,22 доларів США заборгованість за кредитом; 3 745,39 доларів США заборгованість за процентами; 987,87 доларів США заборгованість за комісійною винагородою; 54 350,06 заборгованість з пені, а всього стягнути 9 916,48 доларів США та 54 350,06 грн.; стягнути з [PERSON] судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви. 22.07.15. відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи свої вимоги наступним. 16.01.2007 року між ним, боржником [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був дійсно укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] був поручителем перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 13835 доларів США з виплатою 12 % річних та кінцевим строком повернення 16.01.14. Вказаний договір поруки повинен бути припиненим відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України з наступних підстав. Відповідно до п. 1 Договору поруки, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що відсоткова ставка за користування кредитом складає 1,00 % за місяць, тобто 12 % річних, про що зазначено в первісному позові. Згідно з кредитним договором банк має право в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, але за договором поруки такого права в банку нема. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості наданої до суду зазначено, що з 01.11.2008 року відсоткова ставка стала складати 14,04 % річних. Зазначають, що збільшення процентної ставки відноситься до збільшення обєму відповідальності поручителя, що підставою для припинення договору поруки. [PERSON] неодноразово порушував умови договору, у звязку з чим автомобіль «Шевролет-Авео», на який виділявся кредит, був реалізований банком на власних умовах, а кошти використані банком в рахунок погашення кредиту. Крім того зазначає, що відповідно до рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2010 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнена заборгованість за даним договором кредиту в сумі 6295,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 49 732,90 грн. Одночасно вважає, що відповідно до п. 12 Договору поруки, вказаний договір припинив свою дію ще у 2012 році. Просили визнати договір поруки № CNGLAU00150182 від 16 січня 2007 року між ним та Приват-Банком припиненим; в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості відмовити. Представник позивача первісний позов підтримав, наполягав на його задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити з задоволенні вимог, посилаючись на обставини, що викладені у позові (а.с.2-4) та у запереченнях проти зустрічного позову (а.с.5151-53). Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у зустрічному позові (а.с.40-42) та у письмових поясненнях (а.с.133-135). Третя особа за зустрічним позовом вважав, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Додатково пояснив, що рішенням суду з нього стягнуто заборгованість по кредитному договору, але сума боргу не погашена. Крім того, банком реалізовано автомобіль, але за яку суму йому невідомо. Крім кредитного договору, ніяких додаткових угод до договору з банком не укладалось. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 16.01.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNGLAU00150182, відповідно до якого він отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 13834,98 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.01.2014. включно (а.с.5-8). Відповідно до абзацу 2 п. 1.1 кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 264,83 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором, а позивальник [PERSON] зобовязання за вказаним договором не виконав, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Зі справи вбачається, що 16.01.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № CNGLAU00150182, відповідно до якого [PERSON] поручається перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором (а.с.9-10, 76-80). Відповідно до п. 2 Договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до постанови пленуму ВСС від 30.03.2012 N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 11 Договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором, а п. 12 цього ж договору зазначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні (а.с.6). Поручитель [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитного договору при підписанні договору поруки, та погодився з їх умовами, що підтверджується його підписом на договорі поруки № CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року (а.с.9-10). Частиною 4 ст. 559 ЦК України, передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Частиною 1 ст. 251 ЦК України, передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, а ч. і ст. 252 ЦК України, встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З обставин справи вбачається, що Банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, предявивши позов про стягнення заборгованості з боржника. Згідно заочного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.10.2010 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнена заборгованість за даним договором кредиту в сумі 6295,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 49 732,90 грн. (а.с.56). Отже з обставин справи не вбачається підстав для висновку про пропущення банком строку на предявлення вимоги до поручителя, що у свою чергу виключає визнання поруки припиненою в подальшому, у звязку з пропуском шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя. Отже, позовні вимоги за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, а тому вони задоволенню не підлягають. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. До матеріалів справи надано розрахунок заборгованості відповідача станом на 07.10.15., що становить 5 183,22 доларів США заборгованість за кредитом; 3 745,39 доларів США заборгованість за процентами; 987,87 доларів США заборгованість за комісійною винагородою; та розраховано пеню з застосуванням скороченого строку позовної давності в один рік, розмір якої складає 54 350,06 грн. (а.с.11-15,142-143). Суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком заборгованості, оскільки жодного доказу на його спростування відповідачем не надано. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що міститься заборгованість по кредитному договору CNGLAU00150182 від 16.01.2007 року у розмірі 9 916,48 доларів США та 54 350,06 грн., а тому первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved