Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач 06.02.2018 року звернулась до суду з вищенаведеним позовом з вимогою визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Її мати [PERSON], у 1971 році побудувала наведений житловий будинок на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За даними погосподарських книг сільської ради вона числиться як голова двору та була одноосібним власником. [INFO] року [PERSON] померла. За життя заповіту не складала та належним чином не оформила документи на будинок. Її донька [PERSON] прийняла своєчасно спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Нотаріус виніс постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно, що і було підставою для звернення до суду за захистом оспорюваних та невизнаних прав. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на призначенні судові засідання не з'явилися. Однак представник позивача [PERSON] до початку розгулу справи по суті подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав наведених у позові. Від відповідача також надійшла до суду заява про розгулу справи у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] року, у віці 83 років, померла [PERSON] (а.с.15). Остання постійно мешкала та була зареєстрована в [ADDRESS] по день смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №26 від 31.01.2018 року (а.с.14). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №2-12-111 від [INFO] року заведеної відносно спадкового майна [PERSON] встановлено, що за життя, остання заповіту не складала, у зв'язку з чим спадкування проводиться за законом. [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги за Законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом постійного проживання з нею на час відкриття спадщини. Як вбачається з довідки Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області за №30 від 30.01.2018 року, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], побудований до 1992 року, що входить до складу спадкового майна (а.с.14). З матеріалів технічного паспорту виготовленого ФОП [PERSON] 15.12.2017 року встановлено, що вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 25,80 кв.м., житловою площею 10,50 кв.м., та господарських споруд: ворота №1, огорожі №2, хвіртки №3, огорожі №4, загальною інвентаризаційною вартістю в цінах 2017 року 27091,00 грн. (а.с.10-13). Державний нотаріус Герцаївської державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 18.01.2018 року №9/01-31 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.21). Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів. Водночас відсутність реєстрації будинку на спадкодавця є перешкодою для оформлення позивачем права власності на спадкове майно. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На час завершення будівництва спадкодавцем житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з витягів з погосподарських книги Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області станом №1972 станом на 2001-2005 роки, особовий рахунок [NUMBER] станом на 1991-1995 роки, головою домогосподарства в [ADDRESS] записана спадкодавець [PERSON] Будинок побудований 1972 року на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (а.с. 8-9, 30-31). Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності наведеного житлового будинку саме їй. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що остання за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок. Водночас, враховуючи, що після завершення будівництва спірного будинку внаслідок прийняття змін до порядку оформлення права власності на житлові будинки документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (а такий документ є у матеріалах справи) слід дійти висновку, що у спадкодавця за життя виникло право власності на спірний будинок за фактом збудування такого будинку. З інформаційної довідки Герцаївського районного відділу РАЦС ГУЮ у Чернівецькій області № 234/15.4-04-30 від 13.02.2018 року встановлено, що запис про шлюб [PERSON] за період з 1970 по 2004 роки не виявлено (а.с.27). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] була одноосібним власником спадкового житлового будинку. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Оскільки спадкодавець за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, однак за життя не зареєструвала у встановленому законом порядку справо власності, а позивач в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, внаслідок чого не може оформити на себе набуті спадкові права на спадкове майно, суд дійшов обґрунтованого висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved