Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 04.06.2008року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.8.6 умов та правил надання банківських послуг). Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 02.08.2015рік утворилась заборгованість у сумі 28776,98гривень, з яких: 3000грн. - заборгованість за кредитом, 17341,98грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8435,00грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, а також 500грн.- штраф (фіксована частина), 562,67грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Третейського суду від 29.11.2012року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 17523,67грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12315,98гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.06.2008року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.12). Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору, відповідач був ознайомлений з усіма суттєвими умовами кредитного договору про що свідчить його підпис (а.с.13-18). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.8.6 умов та правил надання банківських послуг). Рішенням Третейського суду від 29.11.2012року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 17523,67грн.(а.с.6). Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання належним чином, внаслідок чого відповідачем були порушені умови договору про надання кредиту, у зв'язку з чим станом на 02.08.2015року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 12315,98грн. (а.с.7-10). Вся інформація, яку банк має повідомити позичальника міститься у змісті кредитного договору є вичерпною, підписавши договір [PERSON] погодився з умовами надання кредиту. Таким чином, волевиявлення [PERSON] було направлено на отримання грошей. [PERSON] підтвердив свою згоду з умовами кредитного договору і зобов'язався їх виконувати, засвідчивши це своїм підписом (а.с.12). Тим самим, [PERSON] вчинив правочин у письмовій формі, з умовами якого був ознайомлений. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідача зазначено, що [PERSON] згоден, що ця заява разом із запропонованими Приватбанком Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифи складає між ним та банком договір надання банківських послуг (а.с.12). Таким чином, підписуючи заяву позичальника від 04.06.2008року, [PERSON] був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі, у тому числі й з положеннями п. 9.12 зазначених Умов, яким передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України (а.с.13-18). Відповідно до змісту позову відповідач отримав кредит в розмірі 3000грн. на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п. 3.1.3 Умов і Правил надання банківських послуг за закінченням строку відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту карт із новим строком дії). В судовому засіданні представником позивача не заперечувався той факт, що [PERSON] не було видано нової карти, тому відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З викладеного вбачається, що 04.06.2009 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов кредитного договору. Крім того, згідно з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності не було продовжено (а.с.13-18). Однак, банк звернувся до суду з даним позовом 22.09.2015року (а.с.1). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся д осуду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до положень статті 257 та частини 3 статті 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що було зроблено представником відповідача, який подав до суду заяву від 11.01.2016 року про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.77-79). Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки рішенням Третейського суду від 29.11.2012року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 17523,67грн.(а.с.6), суд не бере до уваги, оскільки дане рішення третейського суду не є допустимим доказом, з огляду на наступне. Під час розгляду справи суддя Третейського суду Кот Є.О. дійшов висновку, що на підставі заяви [PERSON] про видачу кредиту від 04.06.2008 року справа підсудна третейському суду. Однак, третейським судом не було взято до уваги, що Законом України «Про внесення зміни до статі 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» №2983- VI від 03.02.2011 року частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11.05.2004року №1701- ІV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову із застосуванням строку позовної давності. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного згідно ст. ст. 253, 257, 267, 526, 530, 626, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5,

Outcome: dismissed