Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк», звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві про звільнення заставленого майна з-під арешту, в якому просить звільнити з під арешту належний на праві власності [PERSON] автомобіль марки DAEWOO, модель: lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], судові витрати стягнути з відповідача. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.04.2006 року між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір № KIV0AU00151284, згідно з яким він надав відповідачу кредит в розмірі 10887,37 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ним та відповідачем було укладено Договір застави автотранспорту № KIV0AU00151284 від 26.04.2006 року, згідно якого відповідач передав йому в заставу автомобіль марки DAEWOO, модель: lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 01 листопада 2007 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Мироненко Н.М., накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності відповідачу. В свою чергу він вважає, що постанова про накладення арешту на вищевказаний заставний автомобіль суттєво порушує його майнові права, оскільки він має першочергові майнові права на арештований автомобіль, які згідно норм цивільного законодавства не можуть бути обмеженні. Зазначив, що право застави виникло 26 квітня 2006, а постанова про накладення арешту була винесена пізніше, вже після укладення договору застави. Крім того, загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком за кредитним договором, що забезпечений згідно договору застави вищевказаним арештованим автомобілем станом на 06 березня 2014 року складає 30 490.25 дол. США. Таким чином, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, однак надала суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності в заочному провадженні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надавала. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомленла належним чином, причини неявки суд не повідомила. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Судом встановлено, що 26.04.2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір № KIV0AU00151284, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10887,37 дол. США. (а.с. 6-9) З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між сторонами було укладено Договір застави автотранспорту № KIV0AU00151284 від 26.04.2006 року, згідно якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки DAEWOO, модель: lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. (а.с. 10-14) В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилася справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням (заочне) Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № kiv0AU00151284 від 26 квітня 2006 року звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки DAEWOO, модель: lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. (а.с. 17-18) Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України (норми прямої дії), судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно розрахунку заборгованості загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором, що забезпечений згідно договору застави вищевказаним арештованим автомобілем станом на 06 березня 2014 року складає 30 490.25 дол. США. (а.с. 19) З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2007 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Мироненко Н.М., накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності відповідачу. (а.с. 16) Листом ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва № 2162 від 05 лютого 2014 року встановлено, що виконавчі провадження за 2007, 2008, 2009 р. р., знищено за перебігом терміну зберігання відповідно до Наказу Міністерства юстиції України про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби № 2274/5 від 25 грудня 2008 року. (а.с. 5) Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 7989312 від 20 червня 2006 року автомобіль марки DAEWOO, модель: lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], заборонено відчужувати на підставі обтяження договором застави майна № 1091 від 26.04.2006 року. (а.с.14) Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Разом з тим, третьою особою ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві накладено арешт та заборону на відчуження автомобіля марки DAEWOO, модель: lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Як зазначає позивач у позовній заяві, зобов'язання за Кредитним договором № KIV0AU00151284 від 26 квітня 2006 року відповідачем не погашена, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року не виконано. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вбачається, що постанова про накладення арешту на вищевказаний заставний автомобіль суттєво порушує майнові права позивача ПАТ «ПриватБанк», оскільки банк має першочергові майнові права на арештований автомобіль, які не можуть бути обмежені. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч. 1, ч. 2 ст. 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р. та ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. При цьому, в даному випадку, право застави у позивача виникло 26 квітня 2006, а постанова про накладення арешту була винесена пізніше, вже після укладення позивачем договору застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві про звільнення заставленого майна з-під арешту підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved