Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, просять, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GK0000000020 від 22.08.2008 року, в розмірі 73555 грн. 69 коп., звернути стягнення на будинок [ADDRESS]; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із вказаного будинку із зняттям з реєстраційного обліку. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про слухання справи без їх участі, позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як підтверджено наявними у справі доказами, 22.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір № CSR0GK0000000020, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в сумі 39305 грн. 71 коп. на придбання нерухомості, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2018 року. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за договором кредиту та зростанням заборгованості, 01.10.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № CSR0GK0000000020 від 22.08.2008р., відповідно до якої, п. 8.1. договору викладено в наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу, на строк з 22.08.2008 р. по 22.08.2018 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 57061 грн. 44 коп. на наступні цілі: 35203грн. 61 коп. на споживчі цілі, із них: 33780 грн. 00 коп. на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, 1013 грн. 40 коп. - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 41 грн. 31 коп. - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 168 грн. 90 коп. - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 21857 грн. 83 коп. на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту 3,00 % від суми виданого кредиту, в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2 даного договору. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, останній сплачує банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Пункт 8.3 Договору передбачає, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.. Як підтверджено наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідач не виконала належним чином зобов'язання, внаслідок чого, станом на 24.07.2013 року, має наступну заборгованість: 48178 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитом, 8113 грн. 95 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 11901 грн. 66 грн. - пеня, 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3490 грн. 75 коп. - штраф (процентна складова). Одночасно, суд враховує, що із наданих позивачем кредитного договору та додаткової угоди, не вбачаються підстави для нарахування комісії за користування кредитом. У позовній заяві, позивачем також не зазначено підстави для нарахування вказаної комісії. Таким чином, суд вважає, що комісія в сумі 1620 грн. 74 коп. нарахована безпідставно. Також, судом встановлено, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким остання надала в іпотеку будинок, загальною площею 58,10 кв. м., що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 58.10 кв. м., за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 39, ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР та враховуючи роз'яснення п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно будинкової книги, у зазначеному домоволодінні зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підлягають виселенню зі зняттям з реєстраційного обліку при зверненні стягнення на предмет іпотеки. У частині виселення та зняття з реєстрації відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, останній не проживає у вказаному будинку та зареєстрований у м. Черкаси (а.с. 144, 145). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial