Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 01.02.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (боржник) було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №975/46-146 (далі - договір), згідно якого боржнику був наданий у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 45 000,00 доларів США на термін до 31.01.2023. Того ж дня між банком та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №050/1-88. Відповідно до договору поруки поручитель у разі невиконання зобов'язання боржником, поручитель та боржник відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. [PERSON] припинила виконання своїх обов'язків перед банком, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 78 154,24 доларів США. Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 позов було задоволено. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27.12.2016 вказане вище рішення скасовано, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання призначене не з'явились. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі [PERSON] Крім того, 16.02.2017 [PERSON] подала до суду клопотання про застосування строків позовної давності, яке мотивоване тим, що між сторонами спору було укладено кредитний договір у сумі 45000,00 доларів США, який [PERSON] зобов'язалась повернути рівними частинами в сумі 250,00 доларів США до 31 січня 2023 року. В зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором щодо щомісячного погашення кредиту, банк 27 січня 2012 року надіслав на адресу боржника вимогу, якою змінив термін повернення кредиту та процентів за користування ним на 27 лютого 2012 року. В клопотанні вказано, що право вимоги позивача закінчилось 27 лютого 2015 року тоді як позивач звернувся до суду з позовом лише в жовтні 2016 року. Зважаючи на викладене, представник відповідача просив застосувати положення ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання призначене на 09.11.2017 не з'явились. [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила в задоволенні позову відмовити, оскільки підпис від її імені в договорі поруки №050/1-88 виконаний іншою особою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до таких висновків: однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 01.02.2008 між банком та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №975/46-146, згідно якого їй був наданий у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 45 000,00 доларів США на термін до 31.01.2023 (а.с.4-7). Видача позичальнику коштів підтверджується заявами про видачу готівки № 54 від 08.02.2008 та 14.02.2008, а також меморіальними валютними ордерами № 1 та № 10 (а.с.11,12). Згідно п.3.3. п.п. 3.3.7 договору, позичальник зобов'язалась своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього договору. Згідно п. 1.1.2.1 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно до 10 числа, починаючи з березня 2008 року, рівними частинами в сумі 250,00 доларів США до 31 січня 2023 року, на умовах визначених в договорі. Відповідно до п. 4.4. договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафом санкції (штраф, пеню) (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно розрахунку позивача, заборгованість по кредитному договору № 975/46-146, яка станом на 15.07.2016 становить 78 154,24 доларів США, а саме: 34 945,19 доларів США заборгованість за кредитом; 26 484,53 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5 907,22 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту розрахована за період з 15.07.2015 по 14.07.2016; 10 817,30 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків розрахована за період з 15.07.2015 по 14.07.2016. Дана обставина підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с.13-16). Отже, судом встановлено, що позичальник на підставі договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №975/46-146, отримала кредит у розмірі 45 000,00 доларів США на термін до 31.01.2023, але взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, чим істотно порушила умови укладеного кредитного договору. Також, між банком та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №050/1-88 для забезпечення виконання боржником зобов'язань за вказаним вище кредитним договором. Відповідно до договору поруки, у разі невиконання зобов'язання боржником, поручитель та боржник відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Суду надано копію договору поруки №050/1-88, укладеного від імені [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», для забезпечення виконання зобов'язань боржником за кредитним договором № 975/46-146 (а.с.10). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно до вимог ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, згідно висновку експерта № 212-П від 11.07.2017, підпис від імені [PERSON] в графі «Сторона 3, поручитель [PERSON]» договору поруки № 050/1-88 від 01.02.2008 (зворотня сторона) виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис від імені [PERSON] в графі «Від імені Поручителя [PERSON]» договору поруки № 050/1-88 від 01.02.2008 (лицьова сторона) виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, суд, зважаючи на положення вказаних вище норм, а також те, що [PERSON] не підписувала договір поруки № 050/1-88 від 01.02.2008, вважає, що в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в частині позовних вимог до [PERSON] слід відмовити. Щодо заборгованості, яка виникла в боржника [PERSON] перед банком, суд зазначє таке: відповідно до п.п. 3.3.7 Кредитного договору, встановлено обов'язок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентам за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору, а також те, що позичальник не виконала взятті на себе зобов'язання згідно умов договору кредитну щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту, а також сплати процентів та пені, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України з відповідачів, як солідарних боржників. Разом з тим, відповідач [PERSON] заявила клопотання про застосування строків позовної давності до вказаної в позові заборгованості та просила застосувати положення ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, що передбачено ч. 3 ст. 264 ЦК України. Положеннями ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями глави 19 ЦК України, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи, що передбачено ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 756/17216/13-ц та від 07.12.2016 у справі №753/21547/14-4, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» надало розрахунок від 15.07.2016, згідно із яким 25 жовтня 2010 року боржником був сплачений останній платіж за кредитним договором. Крім того, 27 січня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] вимогу сплатити в повному обсязі кредит, відсотки та штрафні санкції протягом 30 днів з моменту отримання письмового повідомлення. Боржник сама ж надала суду копію направленої їй вимоги. Таким чином, надіславши таку вимогу, банк встановив новий строк виконання зобов'язання за кредитним договором. Відповідно з дати, вказаної у вимозі, починається перебіг строку позовної давності. У даному випадку перебіг позовної давності почався в лютому 2012 року. До суду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося лише 28.07.2016. Таким чином, суд встановив, що позичальник на підставі договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №975/46-146, отримала кредит у розмірі 45000,00 доларів США на термін до 31.01.2023, але взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Разом з тим, зважаючи на те, що право вимоги на звернення з позовом до [PERSON] виникло у позивача ще 27 лютого 2012 року, а позов надійшов до суду лише 28.07.2016, суд вважає, що клопотання [PERSON] про застосування строків позовної давності є обґрунтованим, а відтак в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed