Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

ПАТ КБ « ПриватБанк» ( правонаступник Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] « ПриватБанк») звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 17091 грн. 64 коп. боргу відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 13.11.2012 року . Позивач вказує , що відповідно до вказаної Угоди відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 6018 грн. 72 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0. 01% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки . Оскільки [PERSON] припинив погашення заборгованості по кредиту відповідно до даної угоди , утворилась заборгованість по платежах основної суми кредиту , яка станом на 21. 04.2016 року має заборгованість в сумі 17091 грн. 64 коп., з яких 6008 грн. 76 коп. становить заборгованість за кредитом ; 2 грн. 07 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом ; 4326 грн.30 коп. заборгованості за пенею та комісією, 6754 грн. 51 коп. штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди. Від представник позивача [PERSON] надійшла заява від 06. 05. 2016 року , якою представник просить стягнути заборгованість по кредитному договору в повному обсязі , справу слухати у відсутність представника банку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав , просить застосувати строк позовної давності відповідно до ст.. 267 ЦК України , пояснивши , що відповідно до договору про надання кредиту він в 2007 році отримав від банку 900 грн. для придбання мобільного телефону , з яких відразу погасив 500 грн. В подальшому сплачував борг , однак підтвердження цього у нього за спливом часу не збереглося. В 2012 році його запросили до банку та повідомили про існування заборгованості за кредитним договором в сумі в розмірі близько 6000 грн. та запропонували укласти якусь додаткову угоду. На той час він не був зорієнтований у обставинах і під тиском працівників банку підписав цю угоду , яку вже пізніше вивчив і зрозумів , що взяв на себе грошове зобов»язання , не отримавши фактично цієї суми. Не здійснив жодного платежу по зазначеній Генеральній угоді , оскільки не отримував таких коштів в борг та якщо і існувала якась заборгованість по кредитному договору від 2007 року , то вказана у Генеральній угоді про реструктуризацію боргу сума не відповідає можливому залишку боргу за першою угодою. Оскільки з грудня 2012 року він не сплачував боргу і йому жодного разу не надходило будь-яких повідомлень про його існування , просить в задоволенні позову відмовити за пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача , дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного . Судом встановлено , що 13.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію боргу без номера , відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 6018 грн. 72 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 0. 01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 6 місяців, а саме до 31. 05. 2013 року . Укладення договору у такій спосіб не суперечить вимогам ст.. ст.. 638 , 639 , 640 та 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться . Ст.ст. 611-612 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов»язання та прострочення боржника . Зокрема , боржник, який прострочив виконання зобов»язання , відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки Судом встановлено , що станом на 21. 04. 2016 року , як на це вказує позивач , [PERSON] заборгував ПАТ КБ «ПриватБанк» 17091 грн. 64 коп. Згідно п.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час , протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору . Якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін ) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України. Судом вставлено , що строк дії Генеральної угоди закінчився 31. 05. 2013 року . Відповідно до роз»ясень Верховного Суду України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14 , відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору , картка діє в межах визначеного нею строку . За таким договором , що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст.. 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу . Як вбачається з довідки про розрахунок заборгованості по договору перший і останній платіж за вказаною Генеральною угодою в розмірі 10 грн. боржником було здійснено 06.12.2012 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено , що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Несплата чергового платежу [PERSON] мала місце 31.12.2012 року , однак до суду ПАТ КБ « ПриватБанк» звернувся лише 20 травня 2016 року , тобто з пропуском встановленого строку позовної давності . Згідно ч . 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення рішення . 29. 06. 2016 року [PERSON] подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності . Беручи до уваги наведене , суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити з підстав спливу позовної давності . На підставі наведеного , ст.ст.256,257,267, 526, 553, 554, 638, 612 ЦК України ,

Outcome: dismissed