Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач 08.04.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , посилаючись на те, що 03 червня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит на загальну суму 12 000 гривень на строк зазначений в кредитному договорі до 25.05.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36% річних. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого станом на 02.07.2014 року утворилася заборгованість в сумі 50 695,87 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 10220,47 гривень, відсотків- 13 029,40 гривень, та підвищених відсотків в розмірі 27 446,00 гривень . Оскільки відповідач свої зобов»язання за договором кредиту належним чином не виконує , добровільно суму боргу не погашає, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 50 695,87 гривень . В судове засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача надав суду заяву , в якій просив справу розглянути у його відсутність та застосувати позовну давність до заявлених в позовних вимог , відмовивши у стягненні заборгованості до квітня 2012 року з цих підстав , а також у стягненні підвищенних відсотків, вказавши, що ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність терміном в один рік, яку позивач пропустив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений кредитний договір від 03 червня 2008 року ( а.с.5-8). Відповідно до договору кредиту укладеного між сторонами , позивач надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 12 000 гривень зі сплатою відсотків в розмірі 36 % річних , підвищенної відсоткової ставки в разі прострочення платежу - 108% річних , зі сплатою щомісячного платежу в сумі 433,83 гривень, останнього платежу в розмірі 434,07 гривень та терміном повернення кредиту у строк до 25.05.2013 року (а.с.8). Позивач виконав обов'язок перед відповідачем відповідно до умов договору надавши кредит в сумі 12000 гривень, що підтверджено випискою з особового рахунку та меморіальним ордером від 03.06.2008 року ( а.с. 11,12) . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 02.07.2014 року виникла заборгованість в сумі 50 695,87 гривень, з яких - 10 220,47 гривень- сума кредиту, 13 029,40- прострочені проценти, підвищені проценти у розмірі 27 446,00 гривень (а.с.10). Вимога Банку до [PERSON] про погашення заборгованості від 25.04.2014 року залишена відповідачем без задоволення (а.с.14-15) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких умов, суд приходить до висновку, що є встановленим наявність між [PERSON] та Банком кредитних правовідносин , факт порушення відповідачем зобов»язання , наявність заборгованості та наявність підстав для її стягнення з [PERSON] . Разом з тим , суд вважає , що доводи представника відповідача в частині застосування судами норм закону щодо позовної давності, заслуговують на увагу , виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів в сумі 433,83 гривень щомісячно до 25 числа, останній платіж за договором визначено у розмірі 434,07 гривень. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 25.04.2010 року , строк повіернення кредиту сплинув 25.05.2013 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та пені банк звернувся 08.04.2015 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 25 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі 6-116цс13. У зв'язку з наведеним, суд вважає , що з урахуванням застосування строку позовної давності, сума для стягнення за вказаним кредитним договором повинна обчислюватися з 25.04.2012 року , відповідно до розрахунку заборгованості складає: заборгованість за кредитом- 6073,86 гривень ; за відсотками-1366 ,68 гривень, а всьго 7440,54 гривень . Позивачем заявлені також вимоги щодо погашення неустойки за порушення зобов'язання з виплати щомісячних платежів. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За умовами Договору (п.2.4.) за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати Щомісячного Платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в Додатку 1. Тобто, за порушення зобов'язання по сплаті щомісячного платежу встановлена неустойка у вигляді підвищеної процентної ставки 108% річних. Пунктом першим ч.2 ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність терміном в один рік по стягненню неустойки. Тобто, для звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині заявлених позовних вимог . Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року (справа № 6-20цс14). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом- 6073,86 гривень ; заборгованість за відсотками-1366 ,68 гривень, а всьго 7440,54 гривень. Питання про судові втрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України прапорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial