Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в позовній заяві, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.10.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість 15168.82 грн., яка складається з наступного: 1262.26 грн. - заборгованість за кредитом; 9650.37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050.67 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 698.52 грн. - штраф (процентна складова). У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом в сумі 15\~168,82 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Ухвалою Ленінського суду від 30.05.2018 р. було відкрито провадження у даній справі. Цивільна справа перебувала в провадженні судді Ісакова Д.О. 26.10.2018 року розпорядженням керівника апарату Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 59 на підставі п.2.3. п/п 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, матеріали справи № 334/3278/18 було призначено до повторного автоматизованого розподілу відносно головуючого судді по справі, у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Ісакова Д.О. Протоколом повторного автоматизований розподіл судової справи між суддями від 26.10.2018 року головуючим суддею було призначено Баруліну Т.Є. Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в позовних вимогах та подав заяву про застосування строку позовної давності. В обґрунтування відзиву зазначив, що жодних кредитних договорів між ним та позивачем не укладалось. Підписання анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не свідчить, що між сторонами укладений кредитний договір. Також відповідач зазначає що, позивачем не доведено отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів, обґрунтованого розрахунку заборгованості із зазначенням сум та проведених банківських операцій по сплаті відповідачем кредитних зобов`язань. В зв`язку з цим, відповідач вважає вказані обставини як підставу для відмови у позові. Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач на підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву приєднався до запропонованих позивачем Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між позивачем та відповідачем був укладений договір, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). На підтвердження факту укладання кредитного договору та наявність невиконаних зобов`язань позивачем надано: копія заяви відповідача про приєднання до умов та правила надання банківських послуг, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, фото відповідача з карткою. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Відповідач подав заперечення в яких зазначив, що з анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка позивачем додана до позовної заяви не вказано, яку саме картку відповідач отримав, не вказано строку її дії, не вказано який ліміт на вказану картку встановлений. Крім цього, відповідач зазначив, що Позивачем не надані належні та достатні докази того, що, підписуючи анкету-заяву від 06 жовтня 2011 року, відповідач був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні «Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Правила користування платіжною карткою», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, а також «Тарифами Банку», на які посилається позивач як докази умов\~кредитного договору. Також відповідач зазначив, що позивачем, до відповіді на відзив відповідача додано копію фотозображення з якого не можливо встановити, яку саме картку (її номер, її строк дії, її найменування тощо), а отже не може бути прийнятий як належний доказ, що ним отримана саме кредитна карта, а не будь-яка інша. Щодо доданих представником позивача розрахунку заборгованості за кредитом та виписки по рахунку, відповідач зазначив, що вказані документи підготовлені співробітниками банку і є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. 16.05.2019 р. у судовому засіданні представник позивача на виконання ухвали суду від 06.02.2019 р. надав для огляду оригінали кредитної документації та пояснив, що відповідач звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 06.10.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. При її підписанні відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в сумі 300.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 09 грудня 2019 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій він просить застосувати до вимог банку строк позовної давності та відмовити у позові в повному обсязі. У судове засідання, призначене на 10.12.2019 р. представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, наполягає на позовних вимогах в повному обсязі. Відповідач також надав заяву про розгляд справи без його участі. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно дост.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 06.10.2011 року про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг в\~Приватбанку.\~При її\~підписанні відповідач\~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява з\~Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифами складає\~між ним\~і Банком\~Договір про\~надання банківських\~послуг,\~про що\~свідчить підпис\~відповідача у\~заяві.\~Відповідно до\~якої [PERSON] отримав 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний відповідачем та в ньому вже зазначено про зміни з 01.09.2014 р. та з 01.04.2015 року. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, прийняв на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту обов`язковими щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості та не більше залишку заборгованості. Відповідно до абзацу 5 п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Згідно ст.\~634\~ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Сторони зобов`язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов`язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст. 562, 530 ЦК України. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість. Заборгованість відповідача станом на 30.04.2018 становить 15\~168,82 грн., яка складається з наступного: 1262,26 грн. - заборгованість за кредитом; 9650,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,67 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 698,52 грн. - штраф (процентна складова). Згідно виписки по особовому рахунку на ім`я відповідача [PERSON] , останній протягом дії кредитної картки користувався кредитними коштами та частково здійснював повернення кредиту, останнє погашення чергового платежу позичальником здійснено - 27.04.2012 року. З 28.05.2012 року у позичальника виникла безперервна прострочена заборгованість. Відповідне право на судовий захист у позивача виникло з 28.05.2012 року, коли позичальник перестав вносити чергові платежі в погашення заборгованості. Представником АТ Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» надано Довідку відповідно до якої відповідачу [PERSON] було видано дві кредитні картки, термін дії картки встановлено січень 2016 року. З представлених позивачем доказів вбачається, що після закінчення строку дії картки у січні 2016 року ПАТ «ПриватБанк» не видавав боржнику нової платіжної карті. Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися з моменту невнесення відповідачем чергового щомісячного платежу, а у випадку неповернення усього кредиту з моменту закінчення строку дії кредитної картки. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зіст.253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останнє погашення чергового платежу позичальником здійснено 27.04.2012 року. З 28.05.2012 року у позичальника виникла безперервна прострочена заборгованість. Таким чином, відповідне право на судовий захист у позивача виникло з 28.05.2012 року, коли позичальник перестав вносити чергові платежі в погашення заборгованості. Банк з даним позовом про стягнення заборгованості звернувся до суду 15.05.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 жовтня 2019 року № 61-28440св18. Доказів того, що частковий платіж (останній) в розмірі 330.91 грн. зарахований на рахунок позичальника 14.09.2015 року, шляхом списання банком з іншої платіжної картки були здійснені з повідомленням та за згодою боржника матеріали справи не містять. Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 161/20278/14-ц, відповідно до якої вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. За таких обставин та з врахуванням наведених норм матеріального, банк, звернувшись з позовом до позичальника в травні 2018 року, без поважних причин пропустив строк позовної давності. Відтак, до правовідносин, з урахуванням заяви представника відповідача, слід застосувати строк позовної давності та в позові банку відмовити в повному обсязі. Доводи позивача, що ним не було пропущено строку позовної давності, оскільки термін дії кредитної картки встановлений до 01.2016 року, є необґрунтованими. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Умови, які визначають позовну давність тривалістю 50 років, не містять підпису відповідача, а у заяві останнього від 06.10.2011 року не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до 50 років. Такий висновок відповідає постановам Верховного Суду України у справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року. Згідно з позицією Верховного Суду України щодо застосування статті 259 ЦК України, висловленою у цих справах, Умови, згідно яких установлено збільшено позовну давність, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо Умови не містять підпису позичальника. Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву від 23.11.2011 року, а також те, що Умови містили збільшену позовну давність на момент підписання вказаної заяви, або що у подальшому Умови, зокрема щодо збільшення позовної давності, не змінювались. Крім того, у зазначеній заяві позичальника немає домовленості сторін щодо збільшення позовної давності. В порушення вимог ст. 12, 13, 81\~ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких обґрунтувань чому позов про стягнення заборгованості [PERSON] подано до суду з пропуском позовної давності, та не зазначено, що причини пропуску звернення до суду є поважними. З урахуванням вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з пропущенням встановленого ст.\~257\~ЦК України\~трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з даних підстав.

Outcome: dismissed