Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» 15.01.2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки заборгованості та штрафних санкцій за кредитним договором № б/н від 16.08.2007 року, станом на 30.11.2015 року - в розмірі 16 728,33 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 4 826,09 грн., по процентах - 9 029,46 грн., по комісії - 1 600,00 грн., а також штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 772,78 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що відповідачці були надані кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, але свої зобов'язання відповідачка належним чином добровільно не виконує, чим завдає кредиторові збитків, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, своєю заявою (а.с.20) позивач в особі представника Сафір Ф.О. (довіреність від 04.09.2015 року) просив справу розглядати за відсутності представника позивача, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 16.08.2007 року між Банком (позивачем) та [PERSON] (відповідачкою) було укладено договір № б/н про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки (картковий рахунок), із встановленням ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000,00 грн., зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8, 9-14). Згідно п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою - строк дії платіжної картки зазначається на лицьовій стороні картки із зазначенням місяця та року; картка є дійсною до останнього календарного дня вказаного в ній місяця; строк дії картки миттєвого випуску продовженню не підлягає (п.3.1.4). Як стверджує представник відповідачки, на даний час відповідачка не має картки Банку (позивача); строк дії картки відповідно до договору від 16.08.2007 року закінчився 16.08.2008 року, у зв»язку з чим позивачкою заявлено про застосування положень про позовну давність. Позивачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження продовження (пролонгації) строку дії платіжної картки від 16.08.2007 року та існування правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору від 16.08.2007 року станом на дату звернення до суду з даним позовом (15.01.2016 року). Як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку на ім»я [PERSON] (відповідачки), останній номер платіжної картки у виписці зазначений [NUMBER], період транзакцій з 28.01.2009 року по 24.01.2016 року, сума залишку на кінець періоду - нуль (а.с.39-44); номер платіжної картки, яку відповідачка [PERSON] отримувала на момент укладання договору від 16.08.2007 року - [NUMBER] (а.с.8). Представником позивача не заперечується про те, що раніше позивач з аналогічними вимогами до відповідачки не звертався; при цьому, представником відповідачки заявлено про застосування позовної давності до правовідносин, що виникли між сторонами 16.08.2007 року (ст.257, 267 ЦК України). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності (згідно ст.257 ЦК України - 3 роки), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником Позивача не ставиться питання щодо поважності причини пропущення позовної давності. Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» заявлені після спливу строку позовної давності, не доведені в судовому засіданні по суті предмету спору, тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed