Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до позовної заяви у новій редакції (що подана на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху) позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до договору №б/н від 17.01.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що також вказано у п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася: з 01.09.2014 - 2,9%, з 01.04.2015 - 3,6%. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; Пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць підряд і більше. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав позичальнику кредит у розмірі, який визначений договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, відповідно до позовної заяви станом на 31.03.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 24774,47 грн, та складається з заборгованості за кредитом у сумі 289,77 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 18708,77 грн, заборгованості за пенею - 4120,00 грн та штрафів: 500,00 грн - фіксована частина та 1155,93 грн - процентна складова. Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмове клопотання, відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України (а.с. 37). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, ураховуючи, що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. 27.07.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що 17.01.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір укладений за заявою відповідача, у якій він просить відкрити рахунок та надати банківські послуги, ознайомився з тарифами банку та отримав повний перелік інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується його особистим підписом (а.с. 6). Договір складають Заява, Пам'ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку (а.с. 5, 6, 7-30). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає свою згоду банку у будь-який момент його змінити (зменшити, збільшити або анулювати). Підписання договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, який установлений банком. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено односторонню можливість банку проводити зміну тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, у т.ч. простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг умов кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.11, п. 2.1.1.2.12 Правил користування кредитною карткою строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування кредитною карткою за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, що встановлений тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася: 01.09.2014 - 2,9%, з 01.04.2015 - 3,6%. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; Пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць підряд і більше (а.с. 6). Як вбачається з розрахунку у [PERSON] 26.02.2013 вперше виникла поточна заборгованість у розмірі 230,00 грн (а.с. 48), останній платіж у рахунок погашення заборгованості відповідач здійснив 07.09.2014 у сумі 80,00 грн. Кредитний ліміт відповідачу з 17.01.2013 було встановлено у розмірі 300,00 грн (а.с. 47). З 08.09.2014 [PERSON] не виконував свої зобов'язання перед банком (а.с. 48), чим порушив умови договору. Таким чином, станом на 31.03.2017 у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить 24774,47 грн, та складається з заборгованості за кредитом у сумі 289,77 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 18708,77 грн, заборгованості за пенею - 4120,00 грн та штрафів: 500,00 грн - фіксована частина та 1155,93 грн - процентна складова (а.с. 48). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON], є зобов'язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, що належать відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов'язання, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту - 289,77 грн, відсотками - 18708,77 грн та пенею підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо розміру пені, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Як вбачається із наданого суду розрахунку, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором від 17.01.2013 складає 4120,00 грн. Суд вважає, що зазначена сума пені не відповідає принципу співмірності, оскільки більше ніж у чотирнадцять разів перевищує розмір основного боргу (289,77 грн), що, у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, є підставою для зменшення розміру неустойки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково - з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 869,31 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів: 500,00 грн - фіксована частина, 1155,93 грн - процентна складова, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За змістом даної норми, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З умов кредитного договору вбачається, що обидва види неустойки - штраф (500,00 грн - фіксована частина, 1155,93 грн - процентна складова) та пеня, що нараховані відповідачеві, передбачені як відповідальність за порушення строків виконання зобов'язань за договором. Крім того, позивачем всупереч положенням ч. 2 ст. 550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (неустойки). Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованою. Даний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на корсть якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджеені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 1600 грн (а.с. 1), платіжне доручення про сплату 420 грн за розміщення оглошення (а.с. 63), квитанцію про сплату 420 грн за розміщення оглошення (а.с. 65). Оцінюючи надані документи, суд бере до уваги положення п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2017 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до якого платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті). Платіжне доручення про сплату 420 грн та квитанція про сплату 420 грн не містять підпису та печатки, тому не можуть бути прийняті судом як доказ понесених позивачем судових витрат. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач документально не підтвердив свої витрати на публікацію у пресі оглошення про виклик відповідача. Поряд з цим, суд бере до уваги, що відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2017 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Таким чином, сума позову, з якої суд має розрахувати розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню, становить 23118,54, та складається з заборгованості за кредитом у сумі 289,77 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 18708,77 грн, заборгованості за пенею - 4120,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача 24774,47 грн, сума позову з якої суд має розрахувати розмір судових витрат, - 23118,54 грн, що становить 93,32% (23118,54 грн : (24774,47: 100) = 93,32%) від заявлених позовних вимог. Оскільки документально підтверджені судові витрати позивача становлять 1600 грн (судовий збір) (а.с. 1), то розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача з відповідача, становлять 1493,12 грн (1600 грн х 93,32: 100). На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 549, ч. 2 ст. 550, ст. ст. 610, 612, 614, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial