Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 25.11.2014 року в розмірі 45409 грн. 26 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн. 00 коп.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], подав уточнену позовну заяву та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 25.11.2014 року в розмірі 29651 грн. 89 коп. Уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, вказавши, що відповідач порушила свої зобовязання перед ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» пішов назустріч [PERSON], склавши з останньою Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та списавши їй частину заборгованості за кредитним договором, однак, відповідач знову порушила строки погашення заборгованості. В ході судового розгляду справи, відповідач частково сплатила заборгованість, у звязку з чим і було зменшено позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення уточнених позовних вимог, вказавши, що дійсно, [PERSON] брала кредит у Приватбанку та порушила строки погашення заборгованості, в звязку з чим, у неї зросла заборгованість за кредитним договором. З метою погашення даної заборгованості, вона уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості. Після звернення позивача до суду, [PERSON] частково погасила борг, при цьому вважаючи, що ці кошти підуть на погашення тіла кредиту, однак, як виявилося, ці кошти пішли на погашення пені та відсотків. Відповідач та її представник вважають, що цим їх ввели в оману, та в них відсутні кошти для погашення даної заборгованості. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що 25.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], з метою створення сприятливих умов для виконання останньою зобовязань за кредитними договорами: № б/н від 25.10.2012 року (Договір 1), № б/н від 25.10.2012 року (Договір 2) та № б/н від 26.07.2013 року (Договір 3) та приєднавшись до Умов та правил надання кредитних карт, склали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості про приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Свої підписом, відповідач надала згоду, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», розміщеними на сайті банку, складають договір, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до п. 2 умов Генеральної угоди, [PERSON] отримала кредит у розмірі 24702 грн. 25 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі строком на 12 місяців, з 25.11.2014 року до 30.11.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом починаючи з «01» до «25» числа кожного місяця, надаючи банку грошові кошти у розмірі 2173 грн. 27 коп. Остання дата погашення заборгованості повинна бути не пізніше ніж 30.11.2015 року. Пунктом 1.7 Генеральної угоди визначено, що підписання даної угоди мне являється рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що починаючи з 32-го дня порушення, заборгованість за кредитом вважається простроченою та позичальник сплачує банку штраф у розмірі 4065 грн. 57 коп. Крім того, згідно п. 2.8 Генеральної угоди, у разі невиконання зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує банку пеню, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, за кожен день прострочення. Позивач виконав свої зобовязання, виконавши умови Генеральної угоди. У свою чергу, відповідач, належним чином не виконала взятих на себе зобовязань, у звязку з чим, відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, станом на 26.10.2017 року, має заборгованість у розмірі 29651 грн. 89 коп., з яких: 20538 грн. 05 коп. заборгованість за кредитом, 5048 грн. 93 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4064 грн. 91 коп. штраф. З огляду на вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved