Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Перший заступник прокурора Львівської області звернувся в інтересах держави до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П., [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсного правочину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Постановою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2019 року у справі № 461/6031/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 КУпАП (порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків) та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. з конфіскацією подарунка - Ѕ частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 86,5 кв.м, а саме приміщень: 2-1/тамбур - 5,1 кв.м, 2-2/коридор - 2,9 кв.м, 2-3/кухня - 5,2 кв.м, 2-4/житлова - 16,5 кв.м, 2-5/житлова - 10,9 кв.м, 2-6/ванна кімната - 4,1 кв.м та цегляний сарай, позначений на плані літ. «Г», літня кухня, позначена на плані літ. «Б». Постановою Львівського апеляційного суду від 29.01.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, постанову суду першої інстанції скасовано та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням на момент розгляду передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення. Водночас, Львівський апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність вини [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, а саме порушення встановлених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» заборон щодо одержання подарунків. Також зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , перебуваючи на службі у поліції, на посаді заступника командира роти № 2 батальйону № 3 УПП у Львівській області, відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.12.2018 року № 1165 о/с, згідно з пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, всупереч інтересам держави вчинив порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків. Таке порушення виявилось у прийнятті подарунку у негрошовій формі від [PERSON] , яка не являється його близькою особою, а саме Ѕ (однієї другої) частки у праві власності на житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною вартістю 608 894 грн., що перевищує дозволений законом розмір сукупної вартості подарунків, на який має право цей суб`єкт. Таким чином, передбачені ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо одержання подарунку є одним з превентивних антикорупційних механізмів, який забороняє відповідним суб`єктам укладати визначені договори дарування незалежно від реальної мети їх укладання. Сам факт укладання договору дарування є достатнім для констатації порушення встановлених законом обмежень. Як вбачається із укладеного 24.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування, такий стосується дарування частини житлового будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер 946), про що державним реєстратором - приватним нотаріусом Пилипенко Ю. П. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності № 32120188 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47483285 від 24.06.2019 року. Вартість предмета договору становить 608 894 грн. Набуття у власність вказаного майна підтверджується повідомленням (декларацією) [PERSON] про суттєві зміни у майновому стані, розміщеному в Єдиному державному реєстрі декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Інша Ѕ частина будинку [ADDRESS] належить на праві власності третій особі - [PERSON] . Водночас, після закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі, у тому числі із нереабілітуючих особи підстав, застосування спеціальної конфіскації подарунка, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 172-5 КУпАП, є неможливим а відтак майно, отримане у власність [PERSON] внаслідок незаконно укладеного договору дарування, безпідставно залишилося у власності останнього. Оскільки [PERSON] набув у власність майно на підставі оскаржуваного договору, стороною якого згідно із ст.ст. 23, 24 Закону України «Про запобігання корупції» йому заборонено бути, такий договір підлягає визнанню недійсним в порядку цивільного судочинства. Відтак просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Першого заступника прокурора Львівської області в інтересах держави до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Юрія Пилипович, [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсного правочину. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження (а.с. 45). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2020 року заяву Першого заступника прокурора Львівської області Капітули Олега Валерійовича про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на належну [PERSON] 1/2 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , а саме приміщення: 2-1/тамбур - 5,1 кв.м, 2-2/коридор - 2,9 кв.м, 2-3/кухня - 5,2 кв.м, 2-4/житлова - 16,5 кв.м, 2-5/житлова - 10,9 кв.м, 2-6/ванна кімната - 4,1 кв.м та цегляний сарай, позначений на плані літ. «Г», літня кухня, позначена на плані літ. «Б» (а.с. 47-50). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі за заявою Першого заступника прокурора Львівської області в інтересах держави до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Юрія Пилипович, [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсного правочину. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85). Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити такі з огляну на мотиви викладені у позовній заяві. Представник відповідачів - [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] та представник третьої особи Цімко П. О. у судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити. Третя особа - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П., який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, а також враховуючи, що матеріали справи містять достатньо (доказів) документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі. Рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами. У судовому засіданні 12.10.2020 року, на підставі ст. 259, 268 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні усіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Судом встановлено, що Постановою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2019 року у справі № 461/6031/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5 Кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу - 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією подарунка - 1/2 (одної другої) частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 86,5 кв.м, а саме приміщення: 2-1/тамбур - 5,1 кв.м, 2-2/коридор - 2,9 кв.м, 2-3/кухня - 5,2 кв.м, 2-4/житлова - 16,5 кв.м, 2-5/житлова - 10,9 кв.м, 2-6/ванна кімната - 4,1 кв.м та цегляний сарай, позначений на плані літ. «Г», літня кухня, позначена на плані літ. «Б» (а.с. 8-10). Як вбачається із змісту вищезазначеної постанови, суд встановив, що [PERSON] не є для [PERSON] близькою особою в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», оскільки, як вбачається із досліджених доказів, останні спільно не проживали, не були пов`язані спільним побутом. Відомості про наявність між ними взаємних прав та обов`язків відсутні. Постановою Львівського апеляційного суду від 29.01.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, постанову суду першої інстанції скасовано та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням на момент розгляду передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 11-12). Із змісту Постанови Львівського апеляційного суду від 29.01.2020 року вбачається, що Львівський апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність вини [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, а саме порушення встановлених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» заборон щодо одержання подарунків. Так, вина [PERSON] підтверджується наявними у справі доказами (а.с. 11). Окрім цього, встановлено, що [PERSON] працює на посаді командира роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області, відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.12.2018 року № 1165 о/с. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак суд зазначає, що за пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (де зазначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема - поліцейські) [PERSON] є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією. Відповідно до ст. ст. 3, 28 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і поліцейські, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дії та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. Судом встановлено, що 24.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування, який посвідчений нотаріально - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю. П., зареєстрований у реєстрі за № 946 (а.с. 14-15). Із змісту вищезазначеного Договору дарування вбачається, що [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) уклали договір про наступне: Дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровуваний приймає у дарунок Ѕ частку у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , з приналежними до нього будівлями та спорудами, а саме приміщення: 2-1/тамбур - 5,1 кв.м, 2-2/коридор - 2,9 кв.м, 2-3/кухня - 5,2 кв.м, 2-4/житлова - 16,5 кв.м, 2-5/житлова - 10,9 кв.м, 2-6/ванна кімната - 4,1 кв.м та цегляний сарай, позначений на плані літ. «Г», літня кухня, позначена на плані літ. «Б». Цей дарунок сторони оцінюють у сумі 608 894 грн. 00 коп. З Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 206887964 від 15.04.2020 року (а.с. 17-21), вбачається, що державним реєстратором - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю. П. внесено запис про право власності № 32120188 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47483285 від 24.06.2019 року, власником зазначений [PERSON] . Також набуття у власність вищезазначеного майна стверджується повідомленням (Декларацією з Єдиного державного реєстру декларацій) про суттєві зміни у майновому стані (а.с. 22-24). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ст. 717 та ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Судом встановлено, що [PERSON] будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією (пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції») на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» - працюючи на посаді командира роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області, відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.12.2018 року № 1165 о/с набув у власність майно (як дарунок - Ѕ частку у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , з приналежними до нього будівлями та спорудами, а саме приміщення: 2-1/тамбур - 5,1 кв.м, 2-2/коридор - 2,9 кв.м, 2-3/кухня - 5,2 кв.м, 2-4/житлова - 16,5 кв.м, 2-5/житлова - 10,9 кв.м, 2-6/ванна кімната - 4,1 кв.м та цегляний сарай, позначений на плані літ. «Г», літня кухня, позначена на плані літ. «Б». на суму 608 894 грн. 00 коп.) на підставі Договору дарування від 24.06.2019 року, стороною якого, згідно ст. 23, 24 Закону України «Про запобігання корупції» йому заборонено бути. Згідно ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону (зокрема поліцейським), забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб: 1) у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, можуть приймати подарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, якщо вартість таких подарунків не перевищує один прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на день прийняття подарунка, одноразово, а сукупна вартість таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, не перевищує двох прожиткових мінімумів, встановлених для працездатної особи на 1 січня того року, в якому прийнято подарунки. Передбачене цією частиною обмеження щодо вартості подарунків не поширюється на подарунки, які: 1) даруються близькими особами; 2) одержуються як загальнодоступні знижки на товари, послуги, загальнодоступні виграші, призи, премії, бонуси. Подарунки, одержані особами, зазначеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, як подарунки державі, Автономній Республіці Крим, територіальній громаді, державним або комунальним підприємствам, установам чи організаціям, є відповідно державною або комунальною власністю і передаються органу, підприємству, установі чи організації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення, прийняте особою, зазначеною у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, на користь особи, від якої вона чи її близькі особи отримали подарунок, вважаються такими, що прийняті в умовах конфлікту інтересів, і на ці рішення розповсюджуються положення статті 67 цього Закону. Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції. Якщо особа, на яку поширюються обмеження щодо використання службового становища та щодо одержання подарунків, виявила у своєму службовому приміщенні чи отримала майно, що може бути неправомірною вигодою, або подарунок, вона зобов`язана невідкладно, але не пізніше одного робочого дня, письмово повідомити про цей факт свого безпосереднього керівника або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації. Про виявлення майна, що може бути неправомірною вигодою, або подарунка складається акт, який підписується особою, яка виявила неправомірну вигоду або подарунок, та її безпосереднім керівником або керівником відповідного органу, підприємства, установи, організації. У разі якщо майно, що може бути неправомірною вигодою, або подарунок виявляє особа, яка є керівником органу, підприємства, установи, організації, акт про виявлення майна, що може бути неправомірною вигодою, або подарунка підписує ця особа та особа, уповноважена на виконання обов`язків керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації у разі його відсутності. Предмети неправомірної вигоди, а також одержані чи виявлені подарунки зберігаються в органі до їх передачі спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Положення цієї статті не поширюються на випадки одержання подарунка за наявності обставин, передбачених частиною другою статті 23 цього Закону. У випадку наявності в особи, зазначеної у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, сумнівів щодо можливості одержання нею подарунка, вона має право письмово звернутися для одержання консультації з цього питання до Національного агентства, яке надає відповідне роз`яснення. Суд погоджується із позицією позивача у справі та зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути іншій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Так, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України). Разом з тим, 16.01.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-ІХ, зокрема, у частині зміни редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Велика Палата Верховного Суду (п. 32 постанови від 16.01.2019 року у справі № 755/9555/18) прийшла до висновку, що під час розгляду справи суди мають враховувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (п. 5.17 постанови від 04.09.2018 у справі № 915/127/18). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, відтак слід задовольнити такі у повному обсязі. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 11 235 грн. 41 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 773 від 29.04.2020 року (а.с. 25). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задовольняються судом у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору солідарно. На підставі викладеного,

Outcome: approved