Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач 06.04.2015 р. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вказав, що відповідно до укладеного договору № SAMDN03000016904269 від 25.10.2007 р. відповідач отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки - по жовтень 2009 р. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 28.01.2015 р. заборгованість склала 15663,50 доларів США, а саме: 5000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 10663,50 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 8147,32 доларів США, яка була стягнута за рішенням суду від 21.04.2011 р. Різниця становить 7516,18 доларів США, яку АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача. Заочним рішенням Селидівськогго міського суду Донецької області від 05.05.2015 р. позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. 26.02.2020 р. відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення, у якій зазначив, що копію заочного рішення отримав 19.02.2020 р. Щодо позовних вимог, то вважає їх необґрунтованими, оскільки рішенням суду від 21.04.2011 р. з нього вже було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, що може привести до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання. Крім того, сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. Ухвалою суду від 12.03.2020 р. скасоване заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 05.05.2015 р. та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Так, відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до укладеного договору № SAMDN03000016904269 від 25.10.2007 р. відповідач отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 28.01.2015 р. заборгованість склала 15663,50 доларів США, а саме: 5000,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 10663,50 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 8147,32 доларів США, що складається з: 5000,00 доларів США - сума основного боргу, 2699,45 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 62,89 доларів США - сума штрафу відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина); 384,97 доларів США - штраф (процентна складова), яка була стягнута за рішенням суду від 21.04.2011 р. Різниця становить 7516,18 доларів США. Відповідач просить застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності. Як вбачається з наданого банком розрахунку, останній платіж відповідачем було здійснено 17.06.2011 р., а з позовом позивач звернувся лише 06.04.2015 р., тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. В постанові Великої Палати Верховного суду у справі №444/9512/12 від 28.03.2018 року зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Однак, не зважаючи на те, що строк кредитування сплинув, право позивача нараховувати проценти за кредитним договором припинилося, але в будь-якому разі не пізніше строку дії кредитної картки, яка закінчилася, а відтак стягнення з відповідача процентів за період з 2011 року по 2015 рік, є незаконними, оскільки виходять поза межі кредитування, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду у справі №444/9512/12 від 28.03.2018 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Оскільки позовна давність сплила до основної вимоги, то остання сплила і до вимог про стягнення заборгованості за відсотками. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем і позивач не порушує питання про його поновлення суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed