Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. 16.02.2021 року, представником Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» - Качко В.С., подано клопотання про зменшення позовних вимог, згідно якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на планову дату закриття - 17.07.2009 року, яка становить 19 864, 86 грн. Позовну заяву позивач мотивує тим, що 17.07.20017 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та [PERSON] , був укладений договір кредиту-поруки № 250/1, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн., зі сплатою 45 % річних, терміном на 24 місяці, до 16.07.2009 року. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за її користування Позичальник належним чином не виконує і станом на планову дату закриття - 17.07.2009 року, заборгованість за договором кредиту-поруки № 250/1 складає 19 864,86 грн. Зауважує, що відповідно до договору кредиту-поруки сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Відповідач з умовами договору кредиту-поруки ознайомлений, зокрема, щодо строку позовної давності тривалістю в десять років, що підтверджено підписами відповідача на кожному аркуші договору кредиту-поруки, примірник якого ним отримано. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» заборгованість за договором кредиту-поруки № 250/1 в розмірі - 19864,86 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Стецяк Т.І. в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, однак нею подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог. ( Т.1 а.с. 121-123). Крім цього, адвокат Стецяк Т.І. подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку обґрунтовує тим, що строк звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів сплив 21.08.2016 року, в той час, як позивач звернувся до суду 02.11.2017 року, тобто через 2 роки після спливу позовної давності. (Т.1 а.с. 116-117). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2007 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та [PERSON] , був укладений договір кредиту-поруки № 250/1, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою 45 % річних, терміном на 24 місяці, до 16.07.2009 року. Умовами договору кредиту-поруки № 250/1 від 17.07.2007 року передбачено, зокрема, що: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3 договору) із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1). З карточки платежів долученої з клопотанням про зменшення позовних вимог згідно з договором кредиту-поруки вбачається, що позичальник [PERSON] порушив свої зобов`язання за договором і допустив заборгованість, яка станом на планову дату закриття - 17.07.2009 року становить - 19864,86 грн. Вказана сума боргу відповідає сумі боргу, визначеній станом 17.07.2009 року, тобто до кінцевої дати закінчення зобов`язання. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з основного принципу цивільного судочинства диспозитивності, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] як позичальник за договором, належним чином не виконав свої зобов`язання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустив заборгованість по сплаті кредиту та відсотках згідно з договором. Правильність розрахунку заборгованості не оспорюється. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що має відображення у Картці платежів по гривневому кредиту. Таким чином, у порушення умов договору кредиту-поруки, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Оскільки, відповідач в судове засідання не з`явився та не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх повне або часткове спростування, вказані відомості складені компетентною посадовою особою, то вони судом приймаються як достовірні. Що стосується заперечень щодо вимог позову, представника відповідача - адвоката Стецяк Т.І., викладених у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності, то суд не бере такі до уваги у зв`язку із наступним. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною добою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані в ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Після закінчення строку кредитування відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування. В даному випадку, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування. Так, 17.07.2007 року сторони уклали договір, в якому погодили термін кредитування - 24 місяці, тобто до 16.07.2009 року, кредитні кошти у національній валюті 25 000 грн., які позичальник зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 45 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак у межах строку кредитування до 17.07.2009 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (карточці платежів по гривневому кредиту). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Умовами спірного кредитного договору встановлено щомісячну сплату процентів за кредитом у розмірі 45 % річних до 17.07.2009 року. В даному випадку, згідно із зменшеними позовними вимогами, заборгованість, в тому числі і по відсоткам (відсоткова ставка обчислена у розмірі 45% річних) у розмірі нарахована позивачем за 24 місяці, тобто до 17.07.2009 року закінчення строку кредитування. Такі висновки відповідають висновкам, які наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа N 14-10цс18), від 04.07.2018 (справа N 14-154цс18), від 31.10.2018 (справа N 202/4494/16-ц) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі №298/131/17. Правильність нарахування заборгованості неповернутої суми кредиту в розмірі 19864,86 грн. жодними доказами не спростовано, а тому заборгованість у вказаному розмірі є доведеною. Крім цього, п. 8.1 укладеного між сторонами Договору, передбачено десятирічний строк позовної давності, який сторонами в момент підписання договору погоджено, а тому з врахуванням дати укладення договору, строку його дії та дати звернення до суду з позовом, суд вважає, що вказаний строк позивачем не пропущено. Що стосується заперечень адвоката Стецяк Т.І., про те, що вказаний позов ухвалою суду від 13.11.2018 року залишено без розгляду, що унеможливлює розгляд справи, то такі суд вважає також безпідставними, оскільки як слідує зі змісту вказаної ухвали суду, позовну заяву Перечинської районної кредитної спілки «Туря» залишено без розгляду лише в частині позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , а не до [PERSON] (а.с. Т.1 а.с. 107-108). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 19864,86 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні вісімдесят шість копійок) підлягають задоволенню. Також з відповідача, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь держави, судові витрати, пов`язані з розглядом справи (за подання позовної заяви) у розмірі 2270 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved