Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON], який проживає в Новоазовському районі Донецької області, тобто в зоні проведення антитерористичної операції,заборгованості за договором фінансового лізингу. Позов обґрунтований тим, що згідно статей 633, 634 Цивільного кодексу України між банком та відповідачем 28.08.2012 року укладений договір фінансового лізингу № MR00A+27291188, який складається із заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів. Відповідач згідно умов договору отримав від банку у платне користування автомобіль марки Mitsubishi, модель: Lancer 1.6 GLXI, реєстраційний номер: АА8167МН та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору у строк та в розмірі, встановлених у додатку 2 (графіку лізингових платежів) з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідач умови договору виконує не належним чином, тому станом на 23.03.2016 року його заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу складає 48097,29 грн., а саме: 8334,75грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 7898,27 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 31864,27 грн. - заборгованість з пені. В позові вказано, що у зв'язку із припиненням приймання до пересилання поштових відправлень на адресу с.Сєдове Новоазовського району Донецької області, банк не має можливості направити претензію на адресу відповідача, згідно закону. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором фінансового лізингу та судові витрати. Ухвалою судді від 06.05.2016 року відкрито провадження у справі, на підставі ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Представник позивача в судове засідання не зявився, у поданому позові просить розглядати справу за його відсутності, проти заочного вирішення справи не заперечує. Окрім того, представник позивача надіслав заяви про вирішення питання щодо понесених банком судових витрат на виклик відповідача через оголошення в пресі, до яких додані копії платіжних доручень на суму 130,00 грн. і 630,00 грн. Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення у пресі (газети Урядовий кур'єр № 95 від 21.05.2016 року і Донеччина №18 від 20.05.2018 року), в судове засідання не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи встановлено, що 28 серпня 2012 року між позивачем ПАТ КБ ПриватБанк (лізингодавцем) та відповідачем [PERSON] (лізингоодержувачем), шляхом підписання сторонами заяви про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу № MR00A+27291188, був укладений договір фінансового лізингу, що не суперечить вимогам статей 633, 634 Цивільного кодексу України. Так вказаними статтями ЦК встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, зокрема, банківське обслуговування. Договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно умов укладеного сторонами договору відповідач отримав від банку у платне користування автомобіль марки Mitsubishi, моделі Lancer 1.6 GLXI, 2012 року випуску, типу ТЗ:легковий седан-В, з номером кузова/шасі: JMBSNCYIACU003715 і реєстраційним номером АА8167МН та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору у строк та в розмірі, встановлених у додатку 2 (графіку лізингових платежів) з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Наведені обставини підтверджуються копіями заяви про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу № MR00A+27291188, специфікацією та актом приймання-передачі автомобіля і графіком лізингових платежів. Згідно статті 806 ЦК України, ч.2 ст.1 Закону України Про фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 6 Закону визначені істотні умови договору лізингу - предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором (ст.16 Закону). Згідно особливих умов, наведених в заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, строк лізингу складає 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів (18.09.2012р) до 18.09.2017 року. Щомісячні платежі та порядок їх сплати визначені з 16 по 20 число кожного місяця в розмірі 3449,48 грн., згідно графіку, та включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, винагороду за використання предмету лізингу, винагороду за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу. Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежів в порядку, встановленому договором. Відповідач, будучи згідно ст.627 ЦК України вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, отримав за договором автомобіль, але порушує взяті на себе зобов'язання щодо порядку та строків лізингових платежів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, згідно якого станом на 23.03.2016 року заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу складає: 8334,75грн. - за винагородою за користування предметом лізингу; 7898,27 грн. - за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, всього 40199,02 грн., яка підлягає стягненню, так як доказів належного виконання зобов'язання суду не надано. Згідно зі ст.ст. 525-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен передати кредиторові (ч.1ст.611, ч.1ст.549 ЦК України); право лізингодавця на відшкодування збитків (ст.10 Закону). Позивачем на підставі Умов та правил надання фінансового лізингу та у зв'язку з порушенням лізингоодержувачем зобовязань за договором нарахована пеня за період з 23.09.2013р. по 30.03.2015р. і її заборгованість станом на 23.03.2016 року складає 31864,27 гривень. У разі, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Встановлено, що розмір неустойки майже вдвічі перевищує розмір збитків, та дане перевищення є значним. Наявні також інші обставини, які суд визнає такими, що мають істотне значення при визначенні розміру пені для стягнення - це проживання відповідача в зоні проведення антитерористичної операції, а також погашення боржником впродовж 2015 року пені, згідно розрахунку всього в розмірі 12495,90 грн. (30.01.2015р. - 3208,41грн.; 10.03.2015р. - 3222,09грн., 30.03.2015р. - 2921,74грн., 20.05.2015р. - 3143,66 грн.). При зменшенні розміру неустойки суд керується крім положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, також положеннями ст.3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства, статті 1 ЦПК України щодо завдання цивільного судочинства, зокрема, про справедливий розгляд справ та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14 та 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд, враховуючи те, що обставини про розмір заборгованості та неустойки; їх співмірність; обставини, які дають суду право застосовувати ч.3ст.551 ЦК України або не застосовувати; - є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до пунктів 1-4 ч.1ст.214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення, а також те, що частиною 3 статті 551 ЦК України не передбачено застосування наведених положень статі виключно за заявою (клопотанням) боржника, і що наявні законні підстави для зменшення розміру неустойки, вважає за необхідне зменшити розмір пені до суми 6144,95 гривень, нарахованої позивачем станом до 14.04.2014 року (дата, з якої наведеним далі Законом встановлений мораторій). Враховуючи природу фінансового лізингу, який по своїй суті, частково містить елементи кредитного договору, коли банк надає грошові кошти на умовах, визначених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України), суд вважає можливим та справедливим в даному випадку застосувати положення статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, якою встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями громадянам, які зареєстровані та постійно проживають в зоні проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року. Таким чином, до стягнення підлягає 6144,95 грн. пені, яка нарахована станом до 14.04.2014р. Таке вирішення справи буде відповідати принципу пропорційності прав та інтересів сторін, а відтак, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені судові витрати 2138,00 грн. (судовий збір - 1378,00 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача - 760 грн.) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 994,74 гривень.

Outcome: partial