Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач 03.09.2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1993 року, виданого виконавчим комітетом Авдіївської міської Ради народних депутатів, та договору дарування від 10.11.2007 рок, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1644, він є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований [PERSON] , який за вказаною адресою з 2014 року не мешкає, оскільки виїхали до Республіки Адигея. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , втратившим права користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.09.2020 року відкрито провадження у справі в поряду спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належно, надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій визнає позовні вимоги, та просить суд визнати його таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , просить розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1993 року, виданого виконавчим комітетом Авдіївської міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Зареєстровано в БТІ за № 5035 від 27.10.1993 року. Згідно договору дарування 4/6 часток квартири від 10.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївської Василенко В.А., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв безоплатно у дар 4/6 часток квартири [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16628948 від 13.11.2007 року, [PERSON] на підставі договору дарування від 10.11.2017 року є власником 4/6 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 07-29д/4581 від 18.08.2020 року, виданої центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. У зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved