Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 34 129,23 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 806 881,89 грн. та судовий збір. Вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/82/70559, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 45 900,00 дол. США строком користування до 10.04.2017 року зі сплатою 14 % річних. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 96-05/13/281 від 10 квітня 2008 року. Відповідно до умов укладеного договору поруки [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з моменту укладення кредитного договору в повному обсязі у солідарному порядку. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 14.01.2016 року по кредиту становить 30 213,79 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 714 313,21 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 4 606,27 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 108 901,25 грн. Крім цього, утворилася заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 3 915,44 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 92 568 грн. 68 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Косович І.А. до суду подана заява з проханням розглянути справу у відсутності представника банку, у заяві вказала, що позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 10 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/82/70559, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 45 900,00 дол. США зі строком користування до 10.04.2017 року та сплатою 14 % річних (а.с. 13-23). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів (Додаток 1 до цього Договору). Пунктом 9.1. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього Договору Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 96-05/13/281 від 10 квітня 2008 року (а.с. 24-27). Відповідно до умов укладеного договору поруки [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з моменту укладення кредитного договору в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 3.1. договору поруки, сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Між сторонами 07 квітня 2011 року була укладена додаткова угода № С-11-0000-119/61/1212 до кредитного договору, відповідно до умов якої дата погашення кредиту визначена 10.11.2019 року та графік погашення кредиту викладено у новій редакції (а.с. 30-36). Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку, станом на 14.01.2016 року становить загальну суму 34 129,23 дол. США, що по курсу НБУ (за 1 дол. США - 23,641960 грн.) еквівалентно 806 881,89 грн. та включає: заборгованість по кредиту у розмірі 30 213,79 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 714 313,21 грн., у тому числі прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 4 606,27 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 108 901,25 грн.; та заборгованість по відсоткам у розмірі 3 915,44 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 92 568,68 грн. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд України 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 висловив правову позицію, відповідно якої: не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мав банківську ліцензію видану Національним банком України № 10 від 11.10.2006 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», дозвіл Національного банку України № 10-4 від 11.10.2006 року та додаток до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 року (а.с. 48-51). У спростування викладених обставин будь-яких доказів відповідачами суду не надано. Отже, з урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір по 6 051 грн. 61 коп. з кожного.

Outcome: approved