overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

позивач 05 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що між сторонами 26 лютого 2011 року було укладено шлюб, від шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач, як батько дитини кошти на утримання доньки позивачу не надає. Зазначає, що державної допомоги на утримання дитини не отримує. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до судового засідання на 27 жовтня 2021 року (а.с.13-14). В судове засіданні позивачка не з`явилася, представник позивача [PERSON] надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, на позовних вимогах позивачка наполягає з підстав, викладених у позові. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності або відкладення розгляду справи, відзив не надав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України при винесенні заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач 05 квітня 2016 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті двоюрідної баби [PERSON], померлої 09 березня 2009 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті двоюрідної баби [PERSON], померлої 09 березня 2009 року. До дня смерті баба проживала та була зареєстрована в [INFO]. Своєчасно до нотаріуса за оформленням спадщини не звернувся в силу того, що були відсутні документи, які підтверджували родинні стосунки зі спадкодавцем. Лише 10 березня 2016 року рішенням суду був встановлений родинний зв»язок його і померлої. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 09 березня 2009 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №177137, видане [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 10 березня 2009 року). Позивач є спадкоємцем за законом як внучатий племінник спадкодавця (рішення Кодимського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року (справа №503/194/16-ц), згідно якого встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] як внучатого племінника і баби). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з тої причини, що були відсутні документи, які підтверджували родинні стосунки зі спадкодавцем. Родиннй стосунки були встановлені судом лише 10 березня 2016 року (рішення Кодимського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року (справа №503/194/16-ц)). Отже, ту обставину, що були відсутні документи, які підтверджували родинні стосунки зі спадкодавцем, суд визнає поважною причиною пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач 05 листопада 2014 року звернулася до Любашівського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.11.2006 року. Від спільного проживання в шлюбі мають одну неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, а також просила стягнути судові витрати з відповідача на її користь в сумі 400 грн. Відповідач в судове засідання не з*явився, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, письмових заперечень не надав. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і повинен бути задоволеним виходячи із слідуючого. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] та його батьком є відповідач по справі (а.с. 6). Неповнолітня дитина - [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою з Любашівської селищної ради Одеської області № 3826 від 03 листопада 2014 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно закону відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей та надавати їм матеріальну допомогу, чого добровільно не робить. Згідно ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 229 грн. 40 коп. Крім того, за отримання юридичної допомоги при підготовці позовної заяви позивач сплатила 400 грн. Вказані витрати також являються обґрунтованими та підтвердженими документально, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки (а.с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач 05 листопада 2015 року звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області, [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області, третьої особи на стороні відповідача: відділу Дергеокадастру у [PERSON] районі про визнання права власності на спадкове майно на земельну частку (пай). В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що 03 серпня 2004 року помер його батько [PERSON], який проживав і був зареєстрований в [INFO]. Після його смерті залишилося спадкове майно: земельна частка (пай) розміром 3,95 умовних кадастрових гектарів вартістю 61694 грн. 65 коп., із земель колишнього КСП «Маяк» Любашівського району Одеської області. Право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджується довідкою з відділу Держземагенства у [PERSON] районі Одеської області від 09.02.2005 року. Він являється єдиним спадкоємцем за законом, однак не може оформити спадщину через відсутність правовстановлюючого документу, а саме Сертифікату на право на земельну частку (пай). Тому, просив суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у розмірі 3.95 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Маяк» Любашівського району Одеської області, вартістю 61694 грн. 65 коп., а також визнати втрачений Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД 012086 виданий на імя [PERSON] недійсним. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги повністю підтримав. Відповідачі надали до суду заяви про можливість розгляду справи в відсутність їх представника, позовні вимоги визнали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Згідно довідки № 0-1518-011-420/2-15 від 09 лютого 2015 року [PERSON] дійсно має право на земельну частку (пай) розміром 3.95 умовних кадастрових гектари із земель КСП «Маяк» Любашівського району Одеської області вартістю 61694 грн. 65 коп. З вказаної довідки також видно, що [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД 012086 (а.с. 8). З довідки Троїцької сільської Ради Любашівського району Одесьої області від 10.02.2015 року видно, що [PERSON] проживав в [INFO] до дня своєї смерті (а.с. 9). Із свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 393821 видно, що [PERSON] помер 03 серпня 2004 року (а.с. 7). З копії свідоцтва про народження позивача видно, що він дійсно є сином померлого [PERSON] і відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після його смерті (а.с. 10). З листа нотаріальної контори № 1064/02-14 від 28 жовтня 2015 року видно, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини після смерті батька [PERSON], однак йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа (а.с. 6). З оголошення в газеті «Хлібороб» від 21 листопада 2015 року видно, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД 012086 виданий на імя [PERSON] втрачений. Приймаючи до уваги викладенне, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає завдоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач 05 лютого 2014 року звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Український промисловий банк» (далі «Укрпромбанк») та [PERSON] 20.08.2008 було укладено кредитний договір №436-0011010/ФК-08, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 11700 грн. 00 коп. з розрахунку 23% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 20.08.2008 до повного виконання зобов'язання перед кредитором. Між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 02.07.2010 було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач вказує, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 436-0011010/ФК-08 від 20.08.2008 року. Позичальник (відповідач у справі) умови даного кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Станом на 22.01.2014 за відповідачем наявна заборгованість у сумі 5318 грн. 69 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2828 грн. 37 коп., сума заборгованості за відсотками - 2490 грн. 32 коп.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач 05 лютого 2014 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, вказуючи, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 2006 року. Від браку вони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Позивач вказує, що відповідач працює в ТОВ «Маріуполь Рошен», отримує гідну заробітну плату, проте матеріальної допомоги дітям не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/3 частини з усіх видів доходів. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, беручи до уваги підтримання позову позивачем, визнання відповідачем позовних вимог, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах з 07.10.2006 року (а.с.4) Судом також встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7) та [PERSON], [INFO] року народження (а.с.6). Діти проживають разом з позивачем згідно довідки Коасноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області № 193 від 04.04.2014 року (а.с.17). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на те, що судом встановлено, що відповідач працює, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме те, що відповідач працює, інших аліментних обов'язків не має, суд також враховує те, що позивач є працездатним, та вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до їх повноліття. Згідно ст.88 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави суд стягує 243 грн.60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач 05 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON], 18 грудня 2010 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №749. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з 2013 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 18 грудня 2010 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №749.(а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. /а.с.5/ Встановлено також, що з 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач 05 лютого 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з липня 2010 року між ним та відповідачкою спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини не підтримуються. До судового засідання позивач надав суду свою заяву, якою просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачці судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістка з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідачка надала суду свої письмові заперечення щодо позовних вимог, в судове засідання не з'явилася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 3 ст. 9 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб між позивачкою та відповідачем зареєстрований 26 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 229, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а. с. 5 ). В шлюбі позивач та відповідачка мають двох малолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а. с. 6, 7 ). Позивач в позовній заяві посилається на те, що з липня 2010 року між ним та відповідачкою спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини не підтримуються. Після надання судом позивачу та відповідачці строку для примирення сімейні стосунки між сторонами не відновилися. Відповідачка в своїх письмових запереченнях щодо позовних вимог не заперечує щодо задоволення позовних вимог, при цьому не вважає змінювати свої прізвище після розірвання шлюбу. Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач та відповідачка спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач 05 лютого 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що з 28 липня 1995 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №36. Від подружнього життя дітей немає, однак відповідач відмовляється від розірвання шлюбу. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з серпня 1997 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я». Про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 28 липня 1995 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №36./а.с.4/ Від подружнього життя дітей немає, однак відповідач відмовляється від розірвання шлюбу. Встановлено, що з серпня 1997 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved