Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач 04.09.2014 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.11.2006 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб. Шлюб укладали уперше. Від спільного шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося з причини не бажання бути разом та відсутності почуттів. Подружні стосунки та ведення спільного господарства фактично припинені остаточно. Протягом тривалого часу разом не проживають та мають інші стосунки. Відповідачка вагітна від іншого чоловіка. Суперечок про поділ майна не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити нашим інтересам. При таких обставинах вважає, що їх шлюб підлягає розірванню та примирення між ними неможливе. До суду звернувся з причини небажання відповідачки подати заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС. В судове засідання 08.10.2014 року позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що з відповідачкою спільно не проживають з березня 2012 року. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі та визнання позову. Також, просила залишити шлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (надалі сторони) 05.11.2006 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого вказаним відділом 05.11.2006 року, актовий запис № 2105 (а.с.5). З свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON]. Шлюб у сторін перший. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. З березня 2012 року сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть разом спільного господарства та спільно не проживають. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з сторін, суду не пред'явлені. Питання щодо проживання та утримання дитини сторонами узгоджено. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між ними неможливе. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідачка визнала позов та не заперечувала проти винесення судового рішення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved