Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявою до Приморського районного суду м.Одеси про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, сторони з 26 серпня 2003 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції за актовим записом №877 від 26 серпня 2003 року. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві подружжя зазначає, що між заявниками сімейне життя не склалось, стосунки погіршились, в зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. На даний час заявників, окрім спільних дітей, нічого не пов`язує, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, та проживають окремо. На сьогоднішній день шлюб заявників існує формально, шлюбно-сімейні відносини припинені. Причиною розірвання шлюбу заявники вказують на те, що вони зовсім різні люди за характером, мають протилежні погляди на життя, що в подальшому призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові. Заявники вважають, що їх сім`я розпалась і зберігати шлюб немає сенсу, адже примирення між ними неможливе. Щодо здійснення своїх батьківських обов`язків відносно спільних дітей та визначення місця проживання, заявники уклали між собою договір про виховання та утримання дитини. Ухвалою суду від 13 січня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку окремого провадження з призначенням судового засідання на 13 квітня 2021 року. У судове засідання 13 квітня 2021 року сторони не з`явились, про дату, час і місце сторони повідомлялися належним чином. Від заявників [PERSON] та [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, підтримання позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 серпня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції за актовим записом №877 від 26 серпня 2003 року, зареєстровано шлюб що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжям вчинялися спроби налагодити стосунки, проте ці спроби не дали належного результату. Між заявниками сімейне життя не склалось, стосунки погіршились, в зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. На даний час заявників, окрім спільних дітей, нічого не пов`язує, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, та проживають окремо. На сьогоднішній день шлюб заявників існує формально, шлюбно-сімейні відносини припинені. Заявники зовсім різні люди за характером, мають протилежні погляди на життя, що в подальшому призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved