Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач 08 червня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та вселення. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року позивачу виділено в натурі 50/100 частин домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній (колишня вул. Союзна) в м. Дніпрі та визнано за ним право власності на 50/100 частин домоволодіння згідно з II варіантом висновку № 2860/2861-13 судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року вказане рішення залишено без змін. Разом зі своєю сімєю позивач проживає та зареєстрований в [INFO] та не має ключів від спірного домоволодіння, літньої кухні, сараю та хвіртки. Відповідач мешкає в спірному будинку, але не дає позивачу ключі від нього та в приміщення не впускає. Позивач звертався до Новокодацького ВП ДВП з заявою, в якій просив прийняти відповідні міри до відповідача, який перешкоджає доступу до домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній в м. Дніпрі. Позивач просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити позивачу перешкоди у користуванні 50/100 частинами домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній (колишня Союзна) в м. Дніпрі, а саме: наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»: 1-1(9,4 м2), 1-2(5,5 м2), 1-9(5,3 м2), 1-3(15,7 м2) і надвірними будовами та спорудами: 1/2 огорожі № 1-8, І, душем літ. «Д», погребом літ. «Г», літньою кухнею літ «Б», сараєм літ «б». Зобовязати [PERSON] передати позивачу ключі від будинку літ. «А», ключі від літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б» та хвіртки. Вселити позивача в домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній в м. Дніпрі, а саме в наступні приміщення в житловому будинку літ. «А»: 1-1(9,4 м2), 1-2(5,5 м2), 1-9(5,3 м2), 1-3(15,7 м2 ). Стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн. та витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 1000 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та вселення задоволено в повному обсязі. Зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні 50/100 частинами домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній (колишня Союзна) в м. Дніпрі, а саме наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»: 1-1(9,4 м2), 1-2(5,5 м2), 1-9(5,3 м2), 1-3(15,7 м2) і надвірними будовами та спорудами: 1/2 огорожі № 1-8, І, душем літ. «Д», погребом літ. «Г», літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «б». Зобовязано [PERSON] передати [PERSON] ключі від будинку літ. «А», ключі від літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б» та хвіртки, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Старобазарна (колишня Союзна), буд. 22. Вселено [PERSON] в домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній в м. Дніпрі, а саме в наступні приміщення в житловому будинку літ. «А»: 1-1(9,4 м2), 1-2(5,5 м2), 1-9(5,3 м2), 1-3(15,7 м2). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2017 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та вселення. У заяві від 17 жовтня 2018 року позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] просили розглядати справу за наявними у справі письмовими доказами, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у заяві від 17 жовтня 2018 року просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON], кожному окремо, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 вересня 2005 року, виданих Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить по 1/2 частині домоволодіння №22, розташованого на земельній ділянці площею 583 кв.м., що знаходиться в м. Дніпрі, вул. Старобазарна, буд. 22. Право власності позивача та відповідача зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 17 жовтня 2005 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року [PERSON] виділено в натурі та визнано за ним право власності на 50/100 частин домоволодіння № 22 по вул. вул. Союзній в м. Дніпрі згідно з II варіантом висновку № 2860/2861-13 первинної судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року та висновку № 290-15 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.03.2015 року квартиру № 2 на додатку забарвлену синім кольором: 1. з наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»: - 1-1(9,4 м2 )- обладнати під кухню; - 1-2 (5,5 м2 )- коридор; - 1-9 (5,3 м2 )- санвузол ; - 1-3 (15,7 м2 )- обладнати під житлову кімнату; Разом: 35,9 м2 - вартість - 10 475 грн.; 2. надвірні будови та споруди: - 1/2 огорож № 1-8, І - 857 грн.; - душ літ. «Д» - 1 360 грн.; - погріб літ. «Г» - 2 130 грн.; - літня кухня літ. «Б» - 2 520 грн., - сарай літ. «б» - 884 грн. Разом: 7 751 грн. \~ \~ \~ \~ Припинено право спільної часткової власності [PERSON] з [PERSON] на домоволодіння № 22 по вул. Союзній в м. Дніпропетровську. [PERSON] виділено в натурі та визнано за ним право власності на 50/100 частин домоволодіння № 22 по вул. вул. Союзній в м. Дніпрі згідно з II варіантом висновку № 2860/2861-13 первинної судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року та висновку № 290-15 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.03.2015 року, а саме квартиру № 1 (забарвлено на додатку жовтим кольором), а саме: 1. з наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»: - 1-6 (8,0 м2 )- обладнати під передпокій; - 1-5 (23,4 м2 )- обладнати під житлову кімнату; - 1-8 (12,1 м2 )- обладнати під кухню Разом: 43,5 м2 - вартість 12 693 грн. 2. надвірні будови та споруди: - 1/2 огорож № 1-8, І - 857 грн.; - гараж літ. «В» - 3 959 грн.; - сарай літ. «Е» - 357 грн.; - убиральня літ. «Ж» - 473 грн.; Разом: 5 646 грн. (а.с. 7-14). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року залишено без змін (а.с. 15-21). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2018 року зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду (а.с. 48). Разом зі своєю сімєю позивач проживає та зареєстрований в [INFO]. Відповідач [PERSON] мешкає в спірному будинку та не дає позивачу ключі від домоволодіння, літньої кухні, сараю та хвіртки, не впускає позивача до будинку, чим чинить останньому перешкоди в користуванні власністю. Позивач звертався до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив прийняти відповідні міри до [PERSON], який перешкоджає доступу до домоволодіння № 22 по вул. Старобазарній (колишня вул. Союзна) в м. Дніпрі. Однак йому було рекомендовано з цього приводу звернутись до суду (а.с. 23-24). Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). За змістом ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 33 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні домоволодінням № 22 по вул. вул. Старобазарній (колишня вул. Союзна) в м. Дніпрі, чим порушує права позивача, як його власника, а, отже, є достатні підстави для усунення перешкод у користуванні вказаним будинком та вселення позивача до будинку. В той же час, суд не вбачає можливим вселення відповідача до 50/100 частин домоволодіння № 22 по вул. вул. Старобазарній (колишня вул. Союзна) в м. Дніпрі, які виділено в натурі рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2018 року зупинено виконання вказаного рішення до закінчення касаційного розгляду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с. 2) покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial