Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України ПАТ «Марганецький ГЗК» звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] про визнання наказів незаконними, визнання часу знаходження в простої вимушеним прогулом, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що із [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, згідно висновку ВКК йому було рекомендовано легшу роботу. Відповідач не надав йому легшу роботу, чим порушив ст.170 КЗпП та застосував до нього простій і проводив оплату в розмірі 23 тарифної ставки. Вважають накази про введення простою незаконними, оскільки відповідач не запропонував іншу роботу, не повідомив про простій за 2 місяці, не надав легшу роботу згідно до медичного висновку та не провів доплату до середнього заробітку. 24 грудня 2013 року позивач уточнив позовні вимоги (ар.с.29) та просив суд визнати накази № 959 та 1296 в частині, як стосується [PERSON] незаконними, визнати час знаходження в простої вимушеним прогулом, стягнути кошти за час вимушеного прогулу в сумі 7863 грн.47 коп. (ар.с.80) В судовому засіданні представник ППОНПГУ та [PERSON] позов підтримали повному обсязі, суду пояснили, що з [PERSON] стався нещасний випадок, згідно медичного висновку йому було показано легшу працю, підприємство не забезпечило його легшої працею та видало накази про переведення в стан простою. 16 вересня 2013 року [PERSON], встановлено 25 % втрати працездатності. Звертався із заявою про доплату йому до середнього заробітку і до відповідача , і до фонду соц. страхування, але було відмовлено. Вважають, що підприємство перевівши його у простій порушив ст..170 КЗпП, тому зазначені накази є незаконними. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, суду пояснила, що з [PERSON] стався нещасний випадок на підприємстві, згідно медичного висновку було рекомендовано переведення на легшу роботу, до 10 вересня 2013 року був переведений гардеробником, в зв'язку з відсутністю вакансій з 10.09.13 року [PERSON] було переведено в стан простою та проводилась оплата в розмірі 2/3 тарифної ставки. Відповідно до ст..255 КЗпП види матеріального забезпечення та соціальних виплат за загальнообов'язковим державним страхуванням визначаються законами з окремих видів загальнодержавного страхування. Згідно до чинного законодавства обов'язок по перекваліфікації потерпілого, його навчання, виплаті страхових виплат, в тому числі доплаті до середнього заробітку у випадку неможливості переведення на легшу працю, покладено на Фонд соціального страхування. Підприємство самостійно визначає штатний розпис та не може додатково створювати робочі місця. На підставі ст..34 КЗпП, в зв'язку з відсутністю вакансій було переведено працівників шахти в режим простою з оплатою згідно ст..113 КЗпП. З 1 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року всі працівники підприємства знаходились в режимі простою. Пояснення представника Фонду соц.страхування, що для виплати [PERSON], страхової виплати необхідно заявку-розрахунок не відповідають Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, оскільки п.5.3 зазначеного порядку передбачає надання заявки - розрахунку тільки при переведенні на легшу роботу, у всіх інших випадках застрахована особа зобов'язана самостійно звертатись із заявою про нарахування та виплату страхових виплат до Фонду. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснив, що після отримання заяви [PERSON], звернулися до відповідача з приводу надання інформації та стало відомо, що [PERSON] знаходиться в стані простою. Доплата до середнього заробітку проводиться Фондом до встановлення застрахованому стійкої втрати працездатності, тому доплатити фонд зможе за період з 10 по 16 вересня 2013 року, з 16 вересня 2013 року [PERSON] проводиться виплата страхової виплати в зв'язку із втратою 25% працездатності. Відповідач не надавав заяви-розрахунку для виділення коштів для здійснення доплати до середнього заробітку. В судовому засіданні вислухав пояснення позивача, особи, в інтересах якої подавався позов, представників відповідача та третьої особи, дослідивши обставини справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випаду на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». [PERSON] прийнятий в ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» 10 січня 1995 року, з 1 листопада 2011 року працює підземним гірником очисного вибою 5 розряду шахти 9/10, що підтверджується особовою карткою (ар.с.42) 29 березня 2013 року з [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, про що 4 квітня 2013 року було складено акт № 13/4 за формою Н-1. Наказом по ПАТ «МГЗК» № 959 від 9 липня 2013 року встановлено простій з 10 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року для працівників, які переводяться на підставі довідок МСЕК та ЛКК на легку працю підсобними працівниками та прибиральниками виробничих приміщень шахти № 9/10. Згідно наказу № 1296 від 9 вересня 2013 року до наказу № 959 від 9 липня 2013 року внесені зміни. Згідно до довідки ЛКК № 139/7 від 22 серпня 2013 року [PERSON] рекомендовано переведення на легшу працю на поверхні, строком на один місяць з 19 серпня 2013 року. Відповідно до розпорядження № 919 від 22 серпня 2013 року [PERSON] було надано роботу, згідно мдичної рекомендації з 19 серпня 2013 року до 10 вересня 2013 року - гардеробником 2 р. шахти 9/10 з оплатою праці за виконану роботу, але не нижче середнього заробітку. Відповідно до положень ст. 170 КЗпПУ працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, зазначене право передбачено ч.3 ст.64 Господарського кодексу України. Згідно ст. 34 КЗпП простоєм є призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. В зв'язку з відсутністю відповідних вакантних місць та інших професій, які не противопоказані стану здоров'я [PERSON], згідно розпорядженню № 979 від 10 вересня 2013 року ГОВ 5 розряду [PERSON] переведено в режим простою з 11 вересня 2013 року по 18 вересня 2013 року із оплатою, відповідно до ст..113 КЗпПУ, в розмірі 2/3 тарифної ставки присвоєного розряду. 17 вересня 2013 року ЛКК видано довідку № 608, відповідно до якої [PERSON] підлягає переведенню на роботи не пов'язані з тяжкою фізичною працею з 19 вересня 2013 року, строком на 2 тижні. На підставі зазначеної довідки розпорядженням по шахті № 1087 від 19 вересня 2013 року [PERSON] переведено в режим простою з взвязку з відсутністю вакантних місць з 19 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року. 27 вересня 2013 року за результатами проходження профілактичного огляду ЛКК видало довідку № 609, відповідно до якої [PERSON] працювати гірником очисного вибою не годен, може бути працевлаштований на роботу не пов'язану з тяжкою фізичною працею з 3 жовтня 2013 року постійно. На підставі зазначеної довідки розпорядженням по шахті № 1193 від 4 листопада 2013 року [PERSON] переведено в режим простою з взвязку з відсутністю вакантних місць з 1 листопада 2013 року по 31 грудня 2013 року. Згідно наказу по підприємству № 1759 від 29 листопада 2013 року в період з 1 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року переведено в режим простою всі структурні підрозділи підприємства. Враховуючи викладене суд не вбачає в діях відповідача , при переведенні працівників в режим простою в зв'язку з відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, порушень законодавства. До пояснень представника позивача в частині того, що [PERSON] повинні були повідомити про простій за 2 місяці, посилаючись на ст..32 КЗпП , суд відноситься критично, оскільки зазначена вимога закону застосувується при зміні істотних умов праці та не регулює відносини щодо простою. Суд вважає необґрунтованими пояснення представника Позивача, що [PERSON] зобов'язані були перевести, як передбачено ст..170 КЗпП, незалежно від наявності вакансій, оскільки підприємство не мало вакантних місць, а чисельність працівників підприємтсво встановлює самостійно, відповідно до ст..64 ГК України. Крім того, з 1 квітня 2001 року діє Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випаду на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( далі - Закон) , відповідно до ст.. 21 якого у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, в тому числі, відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії (далі - ЛКК) або медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) проводити навчання та перекваліфікацію потерпілого у власних навчальних закладах або на договірній основі в інших закладах перенавчання інвалідів, якщо внаслідок ушкодження здоров'я або заподіяння моральної шкоди потерпілий не може виконувати попередню роботу; працевлаштовувати осіб із зниженою працездатністю; організовувати робочі місця для інвалідів самостійно або разом з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи з іншими заінтересованими суб'єктами підприємницької діяльності. Відповідно до ст..31 Закону за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК. За згодою потерпілого роботодавець зобов'язаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій. Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк роботодавець не забезпечує потерпілого відповідною роботою, Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує потерпілому страхову виплату у розмірі його середньомісячного заробітку. Згідно до Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду ССНВВтПЗУ від 27 квітня 2007 року № 24 , страхова виплата потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу роботу, виплачується на підставі заяви-розрахунку страхувальника, яка подається до Фонду. Зазначений Порядок не передбачає подання заяви-розрахунку страхувальником, у випадку не надання потерпілому легшої роботи, в зв'язку з відсутністю вакансій, тому потерпілий повинен самостійно звертатись до Фонду із приводу виплати зазначеної страхової виплати. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні через їх недоведеність, а тому в задоволенні позову повинно бути відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed