Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач 09.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання права власності та просив визнати за ним право власності на будинок номер 15 по вулиці Градоначальницькій в місті Одесі (загальна площа 148,8 кв.м, житлова площа 66,8 кв.м), який складається з квартири № 1 (загальна площа 52,2 кв.м, житлова площа 29,7 кв.м)[ADDRESS] (загальна площа 46,5 кв.м, житлова площа 37,1 кв.м) та нежитлового приміщення магазину №101 ( загальна площа 50,1 кв.м). Позивач в обґрунтування позову пояснив, що він за договором купівлі - продажу від 17.04.2008 року є власником будинку за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 15. Цей будинок раніше складався з квартири № 1 та квартири № 2, що підтверджує технічний паспорт КП ОМБТІ та РОН на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 13.03.2008 року. Управлінням архітектури та містобудування ОМР 21.05.2013 р. йому були надані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 01-07/200. Позивачем була здійснена реконструкція квартири № 1 з розподілом на квартиру та нежиле приміщення магазину з входом з вул. Різовської за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька,15, та інспекцією ДАБК в Одеській області 20.05.2014р. було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. 29.12.2014 року у адресному реєстрі міста Одеси на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2008 р., Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 20.05.2014 р. зарезервовано наступну адресу об'єкта нерухомого майна: [ADDRESS]. 21.03.2014 р. технічною інвентаризацією об'єктів нерухомого майна був виданий технічний паспорт на квартиру № 1 у житловому будинку № 15 по вулиці Градоначальницька в місті Одесі та технічний паспорт на нежитлове приміщення магазину № 101 у житловому будинку № 15 по вулиці Градоначальницька в місті Одеса. 19.05.2014 року Позивач надав [PERSON] довіреність, якою уповноважив відповідача бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, господарських підприємствах при вирішенні будь-яких питань, пов'язаних із реконструкцією, переплануванням, переобладнанням квартири під № 1, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Градоначальницька, будинок 15. 21.11.2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] було подано до реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області заяву № 9070482 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, будинок 15 квартира, 1 та заяву № 9070883 для проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 15, приміщення 101, з метою проведення державної реєстрації права власності з видачею Свідоцтва про права власності на реконструйований об'єкт. 17.12.2014 року державним реєстратором були прийняті рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень № 18057058 та № 18057546 з тих підстав, що не надано оригінал та засвідчену копію документа на підтвердження виникнення речових прав на [ADDRESS], та документ на підтвердження присвоєння обєкту нерухомості нерухомого майна адреси. Вважає, що [PERSON] не довів, а державний реєстратор не врахував, що реєстрації підлягає домоволодіння з реконструйованою квартирою № 1 з розподілом на квартиру та приміщення магазину. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі ордеру серії ОД №110599 від 03.06.2015 року) 02.12.2015 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Додатково пояснила, що позивач надав [PERSON] довіреність на оформлення права власності позивача у звязку з реконструкцією всього будинку, однак всупереч цьому відповідач помилково написав заяву про видачу документів лише на реконструйовану квартиру №1, а не на весь будинок, що не відповідає дійсності та документам. Зазначила що право власності на будинок належить позивачу та реконструкція було здійснена у відповідності до чинного законодавства, однак відповідач належним чином не оформив право власності на нерухоме майно, тому просить визнати право власності на весь будинок №15, який складається з квартир №1 та №2 та нежитлового приміщення будинку. Відповідач у судове засідання зявився, пояснив, що оформляв документи за рекомендаціями працівника інспекції архітектури, оскільки самостійно не в змозі був це зробити. Однак, реєстраційна служба не видає нових документів з тих підстав, що частину житлового приміщення було переведено у нежиле у вигляді магазину, та в декларації враховано тільки кв.№1 будинку та нежитлове приміщення магазину, не враховано ще кв. №2 будинку. Пояснив, що замовив новий проект та розрахунок, та як будуть готові відповідні документи, звернеться до реєстраційної служби для оформлення права власності. Представник третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2008 року є власником будинку за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, буд. 15, житловою площею 106,3 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 728 кв.м., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією вказаного договору, наявними у матеріалах справи (а.с.9-10). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 13.03.2008 рік, будинок №15 за вказаною адресою складався з квартири № 1 та квартири № 2 (а.с.13-14). Управлінням архітектури та містобудування ОМР 21.05.2013 р. [PERSON] були надані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №01-07/200. В цих умовах вказаний намір забудови: реконструкція квартири № 1, яка розташована на першому поверсі одноповерхового житлового будинку, в існуючих габаритах, з розподілом квартири № 1, на приміщення магазину з улаштуванням окремого вхідного вузла з вул. Ризівської, та на однокімнатну квартиру з улаштуванням входу з внутрішньодворового простору (а.с.23-24). Позивачем була здійснена вказана реконструкція кв. №1 з розподілом квартири та приміщення магазину з входом з вул. Ризівської в існуючих габаритах за адресою: м. Одеса, вул.. Градоначальницька, 15. Інспекцією ДАБК в Одеській області 20.05.2014 року видана декларація про готовність обєкта до експлуатації, за якою будівництво обєкта було визнано закінченим та обєкт таким, що готов до експлуатації (а.с.15). У декларації відзначено, що на обєкті виконані всі передбачені проектною документацією згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, загальна площа квартири № 1 склала 52, 2 кв.м. та загальна площа магазину становить 50,1 кв.м. Також, за замовленням [PERSON] були виготовлені 21.03.2014 року технічні паспорти на кв. №1 та нежитлове приміщення магазину №101 у житловому будинку № 15 по вул.. Градоначальницькій у м. Одесі (а.с.19-22). Юридичним департаментом Одеської міської ради 29.12.2014 року на підставі замовлення [PERSON] від 24.12.2014 року №4543 було зареєстровано наступну адресу обєкта нерухомого майна квартири: [ADDRESS], про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка №515237/1 з адресного реєстру міст Одеси (а.с.18). Також судом встановлено, що 19.05.2014 року позивач уповноважив [PERSON] бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, господарських підприємствах при вирішенні будь-яких питань, пов'язаних із реконструкцією, переплануванням, переобладнанням квартири під № 1, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Градоначальницька, будинок 15, у тому числі здійснити реєстрацію права власності на реконструйовану кв. 1 та нежитлове приміщення магазину, у звязку з чим видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8). Та, як вбачається з листа реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області №В-48-08.3 від 27.01.2015 року та пояснень сторін, [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до реєстраційної служби із заявами за №9070482 для проведення державної реєстрації права власності на [ADDRESS] та за №9070883 для проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення магазину приміщення 101, розташованого у буд. № 15 за вищевказаною адресою, надавши при цьому договір купівлі-продажу, яким підтверджується право власності [PERSON] на буд. №15 за вказаною адресою. З листа також встановлено, що на підставі ст.. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстратором були прийняті рішення про зупинення розгляду вищевказаних заяв про державну реєстрації прав та їх обтяжень №17675985 та №17676934 від 03.12.2014р. та рекомендовано у 5-денний строк надати оригінал та засвідчену копію документа, що підтверджує виникнення речових прав на [ADDRESS], та документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомості нерухомого майна адреси. Та оскільки у 5-денний строк не усунуто обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяв, державним реєстратором були прийняті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №18057058 та №18057546 від 17.12.2014 року (а.с.25). У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. У З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Передумовою для застосування цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення, на підтвердження яких сторони у справі подають докази або факти, які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом, посилався на те, що відповідач не здійснив належним чином реєстрацію права власності нерухомого майна, не довів, а державний реєстратор не врахував, що реєстрації підлягає домоволодіння з реконструйованою кв. № 1 з розподілом на квартиру приміщення магазину. Однак, суду з матеріалів справи та наданих сторонами пояснень не вбачається, а позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що право власності позивача взагалі будь-ким порушені чи не визнаються, або оспорюються. [PERSON] не навів доказів на підтвердження факту оспорення або не визнання Відповідачем його права власності на житловий будинок №15 по вул.. Градоначальницькій у м. Одесі, натомість з пояснень відповідача встановлено, що він визнає позов, замовив новий проект та здійснює підготовку документів, необхідних для реєстрації права власності на домоволодіння з реконструйованою кв.1 та нежилого приміщення магазину, а з матеріалів справи вбачається що до реконструкції право власності на будинок було зареєстрованим за позивачем. Судом також не встановлено втрату позивачем документа, який би засвідчував його право власності на нерухоме майно. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про те, що позивач не надав суду достатніх доказів про порушення або оспорювання його права чи охоронюваного законом інтересу з боку відповідача, що у свою чергу вказує про відсутність спору між сторонами та відсутність потреби в такому способі захисту права власності як його визнання за позивачем, що тягне за собою відмову у його захисті судом і відповідно має своїм наслідком відмову у позові. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність потреби у такому способі захисту права власності позивача як його визнання, також інших підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] судом не встановлено, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На\~ підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed