Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач, 07 жовтня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті чоловіка [PERSON], померлого 12 березня 2008 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 12 березня 2008 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,23 га вартістю 28779,60 грн., на території Сербівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072906, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого. Спадкоємцем за заповітом залишились вона. Як спадкоємець за заповітом, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, як особа, що на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем прийняла спадщину. Звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу державного акту про право власності. З приводу втрати державного акту на землю вона звернулась для опублікування оголошення до газети «Вісті Кодимщини». Оголошення було опубліковане. Це до позитивного результату не привело. Зазначені причини і змусили її звернутися за захистом свого права до суду. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 1,23 га вартістю 28779,60 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сербівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072906, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 12 березня 2008 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача (Сербівської сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 1,23 га, вартістю 28779,60 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території Сербівської сільської ради за межами села, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні Інформації відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №22-1516-0. 11-1801/2-16 від 07 жовтня 2016 року (а.с.15). 12 березня 2008 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №13360, видане 13 березня 2008 року Сербівською сільською радою Кодимського району Одеської області) (а.с. 7). Спадкоємцем за заповітом залишилась позивач, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту, складеного 13 жовтня 2006 року в Сербівській сільській раді Кодимського району Одеської області, та зареєстрованого в реєстрі за №153, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно дружині [PERSON] (а.с.13). Спадкоємці, які мали б право на обовязкову частку у спадщині (ст.1241 ЦК України)- відсутні. Як убачається з дослідженої судом довідки Сербівської сільської ради №285 від 13 березня 2008 року, [PERSON] і [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживали разом і вели спільне господарство (а.с.10). В цьому випадку, Закон (ст.1268 ч.3 ЦК України) передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою та частиною другою статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України позивач не відмовилась від спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON]. Звернення до суду за захистом свого права позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно (оригінал державного акту на право власності на землю). З огляду на ці обставини, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (лист державного нотаріуса №928/02-14 від 27 вересня 2016 року ) (а.с.12). Про втрату державного акту на право власності на землю позивачем опубліковане оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №40 від 01 жовтня 2016 року (а.с.14). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Іншого способу позасудового захисту свого права у позивача не було. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Відтак, суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] і тим самим набула право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,23 га вартістю 28779,60 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сербівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №072906, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 12 березня 2008 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене,

Outcome: approved