Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Марганецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.10.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у зв'язку з цим станом на 05.05.2014 року сума заборгованості Відповідача складає 22076,77 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 22076,77 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.10.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що сторони укладали правочин про надання відповідачу банківських послуг у вигляді платіжної картки, яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб. Невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, Умови та Правила надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчать його підписи під відповідним текстом вищевказаної заяви (а.с.11). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 05.05.2014 року заборгованість за кредитним договором склала: заборгованість за кредитом - 3000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 13594,60 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 8400,00 грн. За вирахуванням суми у розмірі 4445,30 грн., яка була стягнута за судовим наказом, виданим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 21.11.2008 року, різниця становить 20549,30 грн. Такожштраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1027,46 грн. Загальна сума заборгованості відповідача становить 22076,77 грн. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи відповідач, отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умова договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку про те, що строк дії картки не визначений, не свідчить про те, що цей договір не має строку виконання. Крім того, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів « суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). П. 9.12 зазначених Умов та правил надання банківських послуг визначає кінцевий строк дії договору, а не строк виконання зобов'язання. Судом встановлено, що погашення боргу позичальником не було здійснено жодного разу з 29.10.2007 року. Разом з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із даним позовом лише 21.05 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено. В той час як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed