Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач 02.09.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 112, 03 дол. США та судових витрат. При цьому посилається на те, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі за текстом - Банк) та [PERSON] (надалі за текстом - Відповідач/Позичальник) було укладено Кредитний договір № 4983645 від 08.09.2006 року, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 40 400,00 доларів США, а Відповідач зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом га повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені Кредитним договором. Відповідно до п.1.4 Кредитного договору кредит надавався строком до 08.09.2013 року. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена на рівні 12,50 % річних. Банк виконав свої обов'язки за Кредитним договором належним чином, що підтверджується доданою копією меморіального ордеру № 235469677 від 08.09.2006 року. У забезпечення виконання кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 10-1058 від 08.09.2006 року, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № № 4983645 від 08.09.2006 року. Однак відповідачі порушили умови повернення суми кредиту, відсотків річних за користування кредитом та інших платежів, згідно умов, положень та графіку погашення кредиту. Станом на 25.07.2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 21 112,03 дол. США. 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення права вимоги № 1034/44. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 4983645 від 08.09.2006 року, що був укладений між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON]. Оскільки свої зобов'язання за кредитним договором відповідачі не виконують належним чином, вимога про дострокове повернення кредиту залишена відповідачами без задоволення, ТОВ «АНСУ» звернулось до суду з відповідним позовом. У судове засідання 21.01.2016 року представник Скорицький А.М., діючий в інтересах ТОВ «АНСУ» (діє на підставі довіреності від 01.07.2015 року) не з'явився, але надав до суду письмову заяву, згідно якої просив суд розглядати справу за його відсутності, у якій також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання 21.01.2016 року не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - Банк) та [PERSON] (надалі за текстом - Відповідач/Позичальник) було укладено Кредитний договір № 4983645 від 08.09.2006 року, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 40 400,00 доларів США, а Відповідач зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом га повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені Кредитним договором. Відповідно до п.1.4 Кредитного договору кредит надавався строком до 08.09.2013 року. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена на рівні 12,50 % річних. У забезпечення виконання кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 10-1058 від 08.09.2006 року, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 4983645 від 08.09.2006 року. Відповідно до п.1.2. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки. Відповідно до п.1.3. Договору поруки у разі порушення боржником зобов'язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо. Банк виконав свої обов'язки за Кредитним договором належним чином та надав відповідачу відповідну суму кредиту, що підтверджується доданою копією меморіального ордеру № 235469677 від 08.09.2006 року (а.с.25). 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення права вимоги № 1034/44. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 4983645 від 08.09.2006 року, що був укладений між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON]. Через невиконання відповідачами зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором № 4983645 від 08.09.2006 року, станом на 25.07.2013 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 21 112, 03 дол. США, що складається з: -заборгованість за кредитом - 16 989, 60 дол. США; -заборгованість за процентами - 4 122, 43 дол. США. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено. У ч.1 ст. 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя. Відповідно до ст. 553 ЦК України поручителі, поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання, а також відповідають перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Таким чином, судом було встановлено, що умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків Відповідачами не виконані. Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідачі суду не надали. За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідачі порушили не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України, на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позов ТОВ «АНСУ» та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 4983645 від 08.09.2006 року у розмірі 21 112, 03 дол. США, яка за офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року (1 дол. США = 24, 6610 грн.) складає 520 643 (п'ятсот двадцять тисяч шістсот сорок три гривень) грн.. 77 коп. Однак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку судових витрат підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З викладеного суд погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь судових витрат. Однак, суд не погоджується з солідарним порядком стягнення судових витрат з відповідачів, оскільки процесуальним законодавством не передбачено стягнення судових витрат в солідарному порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. (платіжне доручення №233 від 21.08.2015 року), тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у рівних частках, а саме, по 1 827, 00 грн. з кожного На підставі викладеного,

Outcome: partial