Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі також позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), посилаючись на те, що 29.10.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № HAXRFO11940542, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5571,63 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і банком договір, про свідчить підпис відповідача у заяві. Оскільки відповідач не здійснює щомісячне погашення кредитної заборгованості, позивач зазначив, що за відповідачем утворилась заборгованість станом на 24.09.2015 р. в сумі 29368,25 грн., з яких: 1295,35 грн. заборгованість по кредиту; 2,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 28088,27 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 28088,27 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Позивач зазначив, що від цієї суми він відняв суму у розмірі 10668,27 грн., яка була задоволена рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області, і різниця становить 18718 грн. Після чого до цієї суми позивач додав штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 935,90 грн. штраф (процентна складова), і зазначив, що заборгованість до стягнення становить 20153,90 грн. Посилаючись на вищенаведене обґрунтування позову та приписи статей 526, 527, 530, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20153,90 грн. За кредитним договором № HAXRFO11940542 від 29.10.2008 р. Представник позивача в судові засідання, які проводились у цій справі не зявився. У позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника і не заперечував проти винесення заочного рішення. Крім того, представником позивача направлялась до суду заява, у якій він також просив розглянути справу за відсутності представника і не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.27). Судом визначалась обовязкова явка представника позивача (а.с.31-32). Проте вказану ухвалу суду, позивачем було проігноровано. Зважаючи на попередні заяви представників позивача про розгляд справи у їх відсутність та їх інформованість про час та місце розгляду справи і те, що від них заяв про відкликання позову не надходило, а також враховуючи строки розгляду справи, суд вирішив розглянути цю справу сьогодні, без участі представника позивача. Відповідач неодноразово в судове засідання не зявлявся, згідно відміткою поштового відділення за місцем реєстрації, куди направлялися повідомлення, не проживає (а.с.25). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові повістки фізичним особам надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO], що підтверджується довідкою Глухівського МС УДМС України в Сумській області за № 2758 від 13.10.2015 р. (а.с.22), судова повістка направлялися за цією адресою, а також судова повістка направлялась для вручення через Шалигинську селищну раду (а.с.33), тому відповідно до положень статті 74 ЦПК України, суд вважає, що судова повітка, з повідомленням про час і місце розгляду справи, вручена відповідачу належним чином. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до статей 169, 224 ЦПК України на підставі наявних доказів та згідно з статті 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як було встановлено\~під час\~розгляду справи, відповідно заяви позичальника № HAXRFO11940542 від 29.10.2007 р. відповідачу було видано кредит у розмірі 5571,63 грн. на строк 30 місяців з 29.10.2007 р. по 28.04.2010 р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць, на залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,0 грн. те єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 724,63 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та на Умовах надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» строки. В цій же заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір (а.с.8). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.\~ Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~ Разом з цим, частинами 1, 3 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу. Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Судом встановлено, що спір з приводу стягнення коштів з [PERSON] за вищевказаним кредитним договором вже розглядався та рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2014 р., яке набуло статусу остаточного 03.06.2014 р., було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № HAXRFO11940542 (а.с.5-6). Зі змісту цього рішення вбачається, що\~судом з [PERSON] стягнутий борг за кредитним договором № HAXRFO11940542 станом на 29.01.2014 р. в сумі 10668,27 грн., з яких: 2234,45 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 2,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6703,35 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1227,82 грн. При чому суд, при розгляді тієї справи зменшив на підставі статті 551 ЦК України розмір пені з заявленої 22319,24 грн. до 6703,35 грн. У відповідності з частиною 2 статті 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. З вказаного слідує, що в судовому порядку спір між сторонами вже був вирішений, рішення суду набрало законної сили. Підстав для задоволення позову і повторного стягнення заборгованості по кредиту, зокрема тіла кредиту в сумі 1295,35 грн.; 2,49 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 935,90 грн. штрафу (процентна складова), немає. Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання пені, оскільки зобовязання залишається належним чином не виконаним (статті 598, 599 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку, останнім визначена пеня за період з 29.10.2007 р. по 24.09.2015 р. в сумі 28088,27 грн. (а.с.7). Оскільки рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2014 р. вже вирішувалось питання про стягнення з відповідача пені за період з 29.10.2007 р. по 29.01.2014 р., суд у цій справі вважає, що до задоволення підлягає стягненню пеня в сумі 5769,03 грн., як різниця між заявленою пенею та пенею, яка вирішувалась судом раніше за період з 29.10.2007 р. по 29.01.2014 р. (28088,27 грн. 22319,24 грн.). Щодо стягнення штрафів, то суд підстав для їх стягнення не вбачається, оскільки як вже раніше зазначалось, що фіксована частина штрафу, а також процентна складова, раніше вже стягувалась рішенням суду. Причому процентна складова стягувалась значно більше ніж заявлена за цим позовом. Крім того, позивач не надав будь-якого розрахунку штрафів, навіть тоді, коли суд це вимагав від позивача своєю ухвалою (а.с.31-32). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 28,62 %, то з відповідача у відповідності до статті 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 348,59 грн. \~\~\~\~ На підставі викладено та відповідно до статей 13, 16, 526, 598, 599 ЦК України,

Outcome: partial