Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач 05.06.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 05.11.1988 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, у зв'язку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 05.11.1988 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 450. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у його відсутність (а.с.27). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність (а.с.28). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 1988 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №450), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтва про народження (а.с.7,8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з 2004 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ майна немає. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved