Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 18722,25 грн., заборгованості за кредитним договором №CL133045. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL133045, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000 грн., а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15.02.2015 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 37% річних. Позивач виконав свої зобовязання, видавши зазначену суму кредиту, проте, відповідач належним чином умов договору не виконує, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах і станом на 28.09.2015 року має заборгованість в сумі 18722,25 грн., з яких 10064,77 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5492,84 грн. заборгованості по відсотках та 3164,64 грн. пені. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, який в поданій заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України, та за відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, однак повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуте поштовим відділенням у звязку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач свідомо не бажав отримати таке, адже як вбачається із відомостей адресно-довідкового підрозділу при ГУМВС України у Львівській області /а.с.40/, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] на яку й було направлено дане повідомлення, проте до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, крім цього, представник позивача у поданому клопотанні зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 21.02.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №CL133045, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 20000 грн., а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15.02.2015 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 37% річних /а.с.12-23/. Згідно Заяви від 21.02.2013 року відповідач [PERSON] ствердив, що ознайомлений щодо кредитування та орієнтованої сукупної вартості кредиту у кредитора відповідно до вимог чинного законодавства про права споживачів своїм підписом підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в банку /а.с.10-11/. У відповідності до п.1.1 даного договору, кредитор надає позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому договорі та додатках до нього, а позичальник зобовязується погасити кредит, сплатити проценти за користування ним, відповідні комісії, неустойку та інші платежі на умовах та в порядку, визначених договором та відповідними додатками /а.с.12/. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором на споживчі потреби. Згідно п.4.3 даного договору передбачено, що позичальник зобовязується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, а також інших грошових зобовязань/платежів позичальника за цим договором, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у відповідному додатку до даного договору. Позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у порядку та черговості, визначених в договорі. Згідно п.п.6.1, 6.2 додатку №1 від 21.02.2013 року до кредитного договору, позичальник зобовязаний сплачувати кредитору суму щомісячного платежу у розмірах, відповідно до графіку щомісячних платежів/графіку погашення кредиту, вказаного в додатку №2 до договору. Датою сплати щомісячного платежу вважається робочий день, що передує 5-му числу кожного місяця /а.с.24-25/. У відповідності до п.2.4 кредитного договору, у випадку несвоєчасного виконання грошового зобовязання позичальника за договором кредитор має право стягнути з позичальника пеню, а позичальник при цьому зобовязується сплатити таку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів НБ України /а.с.12/. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.5-6/, що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №CL133045 від 21.02.2013 року, зобовязання, зокрема, станом на 28.09.2015 року має заборгованість в сумі 18722,25 грн., з яких 10064,77 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5492,84 грн. заборгованості по відсотках та 3164,64 грн. пені. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором №CL133045 від 21.02.2013 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] було направлено вимогу від 21.10.2014 року повернути суму заборгованості, в якій розяснено наслідки неповернення боргу, проте така залишена без реагування /а.с.34, 35-36/. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором №CL133045 від 21.02.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1218 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви /а.с.4/.

Outcome: approved