Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Подано позов [PERSON], в якому позивач, з урахуванням уточнень просила: поновити строк для подання позовної заяви про витребування майна з незаконного володіння ТОВ «Кернел-Трейд»; визнати власником нерухомого майна 1/2 частини будівлі комплексу промбаза, що складається з: склад - літ. В, загальною площею 199,0 кв.м., складу-літ. Г, загальною площею-589,1 кв.м., гараж - літ. Д, загальною площею-142, 3 кв. м., адміністративно-побутового комплексу «Є» загальною площею - 952,5 кв.м., КПП - літ. З, загальною площею - 66, 4 кв.м., навіс - літ. З, загальною площею-110,4 кв.м., склад І. загальною площею-407, 9 кв.м., ТП - літ JI, загальною площею - 52,2 кв.м., колодязь «к», грязевідстійник «яі», зливна яма «я2», І-покриття, ІІ-покриття, ІІІ-покриття, IV-освітлювальна мачта, № 1-8 огорожі, розташованого за адресою м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 [PERSON]; витребувати майно 1/2 частина будівлі комплексу промбаза що складається з: склад літ.В, загальною площею 199,0 кв.м., складу-літ. Г, загальною площею-589,1 кв.м., гараж - літ.Д, загальною площею-142, 3 кв. м., адміністративно-побутового комплексу «Є» загальною площею-952,5 кв.м., КПП - літ. З, загальною площею-66, 4 кв.м., навіс - літ. З, загальною площею-110,4 кв.м., склад І. загальною площею-407, 9 кв.м., ТП - літ Л, загальною площею-52,2 кв.м., колодязь «к», грязевідстійник «яі», зливна яма «я2», I- покриття, ІІ-покриття, ІІІ-покриття, IV-освітлювальна мачта, №1-8 огорожі, розташованого за адресою м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником комплексу промбаза розташованого в м. Новомосковськ по вул. Тургенєва, 16, оскільки означене майно придбане за спільні кошти позивача та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, крім того право спільної сумісної власності позивача на нерухоме майно підтверджене рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2012 року. Позивач дізналась, що 24 жовтня 2007 року між ТОВ «Інтер Плюс» та відкритим акціонерним товариством КБ «Надра» укладено кредитний договір №8/2007/840к/010, за умовами якого банк передав ТОВ «Інтер Плюс» у власність кошти строком до 23 жовтня 2009 року. 26 жовтня 2007 року її колишній чоловік - [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року на підставі договору іпотеки №1 передав Комплекс (промбаза) по вул. Тургенєва, 16 в м. Новомосковську та земельну ділянку під ним в іпотеку відкритому акціонерному товариству КБ «Надра». При цьому, згоди на передачу майна в оренду позивач не надавала, заяви про згоду на передачу майна, як спільний сумісний власник не підписувала. КБ «Надра» у зв'язку з невиконанням ТОВ «Інтер Плюс» зобовязань за кредитним договором звернувся до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу за вчиненням виконавчого напису. 17 березня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на комплекс промбази та земельну ділянку, розташовані по вул. Тургенєва, 16 в м. Новомосковськ, належні [PERSON] з метою задоволення вимог ВАТ КБ «Надра» на загальну суму 1\~323 821,78 доларів США. 14 травня 2009 року державним виконавцем державної виконавчої служби Головного управління в Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису. Постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 14 травня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. 27 липня 2009 року Дніпропетровський аукціонний центр Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» в особі філії «Дніпропетровський аукціонний центр державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» проведено прилюдні торги з реалізації майна. Прилюдні торги оформлені протоколом №1516\\4-1-1, переможцем визначено ТОВ «Кернел-Трейд». 05 серпня 2009 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 30 липня 2009 року ТОВ «Кернел-Трейд» видано свідоцтво про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів. У зв'язку з проведенням незаконних прилюдних торгів позивач протиправно позбавлена права власності на нерухоме майно. Були допущені порушення прав позивача, передбачених ст.ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР, зокрема щодо права мирно володіти своїм майном. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2012 року, що набрало законної сили 25 вересня 2012 року, позов [PERSON] до ВАТ КБ «Надра», [PERSON], TOB «Інтер Плюс», третя особа - ТОВ «Кернел-Трейд» про визнання договору іпотеки недійсним задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки, укладений 24 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] в частині передачі в іпотеку комплексу промбаза по вул. Тургенєва, 16 у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Посилаючись на означене рішення вказує, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза її волі на підставі договору іпотеки від 24 жовтня 2007 року, оскільки договір іпотеки нерухомого майна від 26 жовтня 2007 року визнано недійсним в частині передачі в іпотеку комплексу промбаза по вул. Тургенєва, 16 у м. Новомосковську Дніпропетровської області, а тому всі дії, які були вчинені на підставі вказаного договору іпотеки, в тому числі набуття права власності на спірне нерухоме майно, є безпідставними і ТОВ «Кернел-Трейд» не набуло право власності на спірну будівлю через відчуження майна особою, яка не мала права на його відчуження. Посилаючись на норми ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України та вказуючи, що спірна будівля вибула з володіння позивача поза його волею - на підставі нотаріального посвідченого договору іпотеки нерухомого майна від 26 жовтня 2007 року, який в подальшому на підставі судових рішень від 25 травня 2012 року та 25 вересня 20012 року у справі №22-ц/490/9581/12 визнано недійсним в частині передачі в іпотеку нерухомого майна, зазначає, що КБ «Надра» і ТОВ «Кернел-Трейд» заволоділи спірним майном незаконно, без відповідних правових підстав. Так, оскільки ТОВ «Кернел-Трейд» придбано майно, не в порядку, встановленому для виконання судових рішень - позивач має право на витребування спірного майна з чужого незаконного володіння відповідача, як добросовісного набувача майна. Вказує, що підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно виникли у позивача тільки після прийняття судом 25 травня 2012 року рішення, яким визнано недійсним договір іпотеки №1 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] та яке набуло чинності 25 вересня 2012 року. В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову. Вказала, що виконавчий напис, на підставі якого здійснено продаж майна не є судовим рішенням. Позовних заяв про витребування майна у ТОВ «Кернел-Трейд» на підставі ст.388 ЦК України позивачем до суду до звернення з даним позовом не подавалось, виконавчий напис вчинено майже через 8 місяців після настання строку вимоги та за межами нотаріального округу. Державний виконавець, в порушення діючого законодавства, не звернувся до суду з поданням про необхідність визначення частки у спільному майні співвласників, саме [PERSON], як фізичною особою передане майно в іпотеку і саме передання майна в іпотеку позбавило позивача права власності. Належних доказів того, що майно належало не чоловіку позивача, а приватному підприємцю [PERSON] суду не надано. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі. Вказав, що ТОВ «Кернел-Трейд» є законним власником спірного нерухомого майна, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 серпня 2009 року, виданим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], протоколом проведення прилюдних торгів від 27 липня 2009 року. Законність набуття відповідачем права власності на майно підтверджується рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі №2-385/11, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року (провадження №22-ц/490/4140/12), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2012 року, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року (№6-26450св14), яким повністю скасовано рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2013 року (справа №0427/5860/2012) та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року (провадження №22-ц/774/5178/14), рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року, яким скасовано рішення Новомосковського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року (справа №2-1717/11). Твердження [PERSON] про те, що ТОВ «Кернел-Трейд» не набуло право власності на спірну будівлю - є безпідставним та не підтвердженим жодним доказом. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року [PERSON] відмовлено в задоволенні вимог про визнання права власності на 1/2 частину комплексу (промбаза), що розташована по вул. Тургенєва 16 в м. Новомосковську та встановлено факт відсутності права [PERSON] на нерухоме майно 1/2 частку комплексу (промбаза), що розташована по вул. Тургенєва 16 в м. Новомосковську, а тому у позивача відсутні правові підстави на витребування майна у ТОВ «Кернел-Трейд». Зазначає, що реалізація предмету іпотеки проводиться в порядку, передбаченому для виконання судових рішень з особливостями, встановленими для проведення прилюдних торгів. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року у справі №0427/5860/2012 встановлено, що висновок суду в частині відмови у витребуванні майна на користь [PERSON] з посиланням на ч.2 ст.388 ЦК України є правильним. Тобто судом у іншій справі вже зроблено висновок про те, що нерухоме майно не може бути витребуване у ТОВ «Кернел-Трейд», оскільки добросовісність набуття не спростована позивачем. Відтак, підстав для витребування майна у законного власника (ТОВ «Кернел-Трейд») на користь [PERSON] немає, оскільки законність прав на нерухоме майно у ТОВ «Кернел-Трейд» встановлена іншими судовими рішеннями, а позов є необґрунтованим та не підтверджений жодним належним доказом. Зазначає, що зі змісту рішення суду від 17 лютого 2015 року вбачається, що предмет спору і підстави ті самі, які заявлені позивачем по даній справі (№183/6192/15), тобто є рішення суду, що набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав і суд повинен закрити провадження в частині вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину комплексу (промбаза), розташованого по вул. Тургенєва, 16 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Крім того, [PERSON] була обізнана про те, що право власності на майно, яке вона вважає своєю власністю, перебуває у ТОВ «Кернел-Трейд» з грудня 2010 року, що підтверджується копією позовної заяви, яка подана до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1172/10. Висновок експертизи, яким встановлено, що підпис на заяві від 25 жовтня 2007 року про надання згоди на розпорядження майном, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] вчинений від імені [PERSON] вчинений не [PERSON], а іншою особою складений 05 серпня 2011 року. Тобто, про порушене право позивач дізналася у 2010 році, підтвердила порушення у 2011 році і протягом 2010-2015 років перешкод для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно не було. Те, що позивач зверталась до Новомосковського міськрайонного суду з іншими вимогами (визнання недійсними прилюдних торгів, скасування права власності та реєстрації за ТОВ «Кернел-Трейд» та ін.) свідчить лише про те, що позивач невірно обирав спосіб захисту своїх прав, але це ніяким чином не свідчить про те, що позивач був позбавлений свого права на звернення до суду з вимогою про визнання права власності. Більш того, позивач у позовній заяві посилається на свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04 квітня 2003 року та підтверджує означений факт дублікатом свідоцтва. Водночас, при оформленні договору іпотеки власником нерухомого майна було отримано витяг з реєстру прав класності на нерухоме майно від 29 серпня 2007 року, в якому зазначено, що власником рахується Приватний підприємець [PERSON], тобто спірне майно не є спільною сумісною власністю позивача. Також, у справі № 0427/5860/12 судом касаційної інстанції зроблено висновок щодо відсутності підстав для визнання незаконним виконавчого напису. В судове засідання треті особи, їх представники не з`явились. Від Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла заява, у відповідності до якої представник третьої особи просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Від Приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява, у відповідності до якої третя особа просила про розгляд справи за її відсутності, не заперечила проти задоволення позову. Від Відкритого акціонерного товариства [PERSON] «Надра» надійшла заява, у відповідності до якої представник третьої особи просила про розгляд справи за її відсутності, не заперечила проти задоволення позову. Причини неявки третіх осіб - [PERSON], Приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] суду не повідомлені, про дату, час та місце розгляду справи треті особи повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 21 жовтня 2015 року зі складу третіх осіб виключено ТОВ «Інтер Плюс» в зв`язку з наявністю в ЄДРПОУ відомостей про ліквідацію юридичної особи без визначення правонаступників. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши матеріали справи суд доходить наступного. 03 грудня 1988 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] /а.с. 28/. Реєстрацію розірвання зазначеного шлюбу здійснено 12 червня 2007 року /а.с.29/. Згідно з копією дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 жовтня 2008 року, виданого Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, [PERSON] 04 квітня 2003 року набув право власності на комплекс ПРОМБАЗА, що складається з: складу літ. «В», загальною площею 199,0 кв.м., складу літ. «Г», загальною площею 589,1 кв.м., гаражу літ. «Д», загальною площею 142,3 кв.м., адміністративно-побутового корпусу літ. «Є» загальною площею 981,3 кв.м., КПП літ. «З», загальною площею 66,4 кв.м., навісу літ. «З1», загальною площею-110,4 кв.м., склад літ. «І», загальною площею 407,9 кв.м., ТП літ. «Л», загальною площею 52,2 кв.м., розташованого за адресою м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 /а.с. 26/. Відповідно до договору іпотеки № 1 від 26 жовтня 2007 року, [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язання - кредитного договору про надання кредитної лінії № 8/207/840-К-010, укладеного 24 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «Інтер-Плюс», передав в іпотеку ВАТ КБ «Надра» предмет іпотеки, до якого входить і комплекс ПРОМБАЗА, розташований за адресою: м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 /а.с.22-24/. Як встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2012 року у справі за позовом [PERSON]А до ПАТ КБ «Надра», ТОВ «Інтер Плюс», [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], ТОВ «Кернел-Трейд» про визнання недійсним договору поруки, для укладення договору іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нежитлове приміщення - комплекс Промбаза, приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було надано оригінал заяви від імені [PERSON] про надання згоди на укладення вказаного вище договору іпотеки. Зазначена заява 25 жовтня 2007 року посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 2038. Згідно судової почеркознавчої експертизи, підпис, вчинений від імені [PERSON] на заяві від 25 жовтня 2007 року, що завірена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу [PERSON] і зареєстрована в реєстрі за № 2038, виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів. Означеним рішенням суду визнано недійсним договір іпотеки № 1 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2551 в частині передачі предмету іпотеки - комплексу промбаза, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 /а.с.10-12, 13-16/. 17 березня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 461, яким запропоновано звернути стягнення в тому числі і на комплекс промбази, розташованої в м. Новомосковську по вул. Тургенєва, 16, належний [PERSON], переданий в іпотеку ВАТ КБ «Надра» з метою задоволення вимог ВАТ КБ «Надра» на загальну суму 1\~323 821,78 доларів США, що по курсу НБУ складає 10193427,71 грн. /а.с.27/. У відповідності до обставин, встановлених рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до ППВР ВДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», ТОВ «Кернел-Трейд», треті особи ВАТ КБ «Надра», [PERSON] про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, скасування свідоцтва та зобов`язання вчинити дії, за позовом [PERSON] до ППВР ВДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», ТОВ «Кернел-Трейд», треті особи ВАТ КБ «Надра», Приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», Новомосковське міське управління відділу земельних ресурсів, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним акту про проведення реалізації, визнання недійсним акту опису та арешту, визнання недійсним свідоцтва, зобов`язання вчинити дії, скасування реєстрації, визнання недійсним та скасування державного акту, зобов`язання скасування державної реєстрації, 14 травня 2009 року головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису. 27 липня 2009 року Дніпропетровський аукціонний центр Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» в особі філії «Дніпропетровський аукціонний центр державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» проведено прилюдні торги з реалізації спірного майна. Прилюдні торги оформлені протоколом №1516/4-1-1, переможцем торгів визначено ТОВ «Кернел-Трейд». 30 липня 2009 року в.о. начальника ППВР ВДВС ГУЮ у Дніпропетровській області затверджено акт про проведені прилюдні торги з реалізації вказаного комплексу промбази. 05 серпня 2009 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 30 липня 2009 року ТОВ «Кернел-Трейд» видано свідоцтво про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів /а.с.98-106, 107-109/. Вирішуючи заявлені вимоги як про визнання позивача власником 1/2 частини нерухомого майна так і про витребування майна з незаконного володіння суд виходить з наступного. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказуючи на наявність права спільної сумісної власності на майно, позивач посилається на те, що майно є спільною сумісною власністю, набуте в шлюбі і право власності на нього позивача не припинялось, оскільки майно вибуло з володіння позивача не з її волі. Визначаючи правові підстави для звернення до суду з позовом в цій частині позивач посилався на ст.ст.60, 61, 70 СК України, ч.3 ст.ст.317, 319, 368, 369 ЦК України. В частині витребування майна з володіння відповідача позов, з посиланням на норми ст.387, ч.2 ст.388 ЦК України, вказуючи на порушення, допущені державним виконавцем, приватним нотаріусом та не підписання договору іпотеки, недійсність правочину щодо передачі майна в іпотеку просить витребувати майно у відповідача та передати його позивачу. Згідно зі ст.ст.316, 328, абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, як свідчать матеріали справи, нерухоме майно, право на 1/2 частину якого просить визнати за собою позивач набуте чоловіком позивача 04 квітня 2003 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До 01 січня 2004 року відносини щодо майна подружжя були врегульовані положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю. Так, згідно зі ст.22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Водночас, шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано 12 червня 2007 року, відтак, після розірвання шлюбу на розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя поширюються норми чинного СК України. Так, у відповідності до ст.ст.69, 70, 72 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Також, частиною 1 статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частинами 2, 4 статті 369 ЦК України встановлено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що комплекс промбаза, розташований за адресою м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 у відповідності до дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 жовтня 2008 року належав [PERSON], який набуваючи право на майно перебував у шлюбі з позивачем. Шлюб розірвано 12 червня 2007 року. Водночас, вимоги про визначення часток у спільній сумісній власності в рамках справи, що розглядається судом не заявлено. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року, в задоволенні позову [PERSON] про поділ майна подружжя в частині визнання комплексу промбаза, розташованого за адресою м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 16 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину означеного майна відмовлено /а.с.115-118/. Також, статтею 346 ЦК України визначено випадки припинення права власності на майно. Зокрема, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Стаття 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 статті 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, вказуючи на те, що відчуження належного їй на праві спільної сумісної власності майна добросовісному набувачу ТОВ «Кернел-Трейд» здійснено на підставі договору іпотеки, на укладання якого позивач згоди не давала та який в наступному визнано судом недійсним в цій частині і спільне сумісне майно вибуло з її володіння не з її волі просить витребувати майно з незаконного володіння відповідача. Так, у відповідності до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15, норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно (постанови судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 р. у справі №6-164цс14; від 19 листопада 2014 р. у справі № 6-170цс14). При цьому, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Норма ч. 1 ст. 216 цього Кодексу не може бути застосована щодо повернення майна (реституції), переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. У разі якщо майно, яке належало особам на законних підставах, поза їх волею відчужено іншою особою за нікчемним правочином, а потім за кількома договорами продано третім особам, позов осіб - власників майна про витребування майна із чужого незаконного володіння підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-25цс12). Водночас, статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, станом на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Норми ЦК України (ст.ст.546, 575) також відносять іпотеку до видів забезпечення виконання зобов`язання, а не до підстав припинення права власності на майно. Відтак, укладання договору іпотеки не є підставою для вибуття з володіння власника предмету іпотеки, а лише накладає обмеження у праві користування і розпорядження предметом іпотеки (ст.ст.586, 587 ЦК України, ст.ст.9, 10 Закону України «Про іпотеку»). Так, з матеріалів справи вбачається, що вибуття майна з володіння власника на користь відповідача відбулось шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, порушеного на підставі виконавчого напису нотаріуса, здійсненого внаслідок невиконання боржником зобов`язання з повернення кредитних коштів, яке забезпечене іпотекою. Статтями 87, 88, 90 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) було передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на момент вчинення виконавчого напису), стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, станом на момент вчинення виконавчого напису), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, станом на момент вчинення виконавчого напису) передбачала, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відтак, саме лише посилання на недійсність договору іпотеки в частині передачі в заставу майна без заявлення вимоги та доведеності факту недійсності правочину, на підставі якого майно було відчужене на користь третьої особи у законного власника не є належним доказом на підтвердження того, що майно вибуло з володіння власника не з його волі. Так, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровського аукціонного центру Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд», треті особи: Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Плюс» про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, визнання недійсними протоколу та акта про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов'язання вчинити певні дії, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. За таких обставин вбачається, що станом на момент розгляду даної справи в суді правові підстави вибуття з володіння власника спірного майна є чинними та законними. І оскільки позивачем не наведено інших правових підстав визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного майна ніж викладених в позові, не надано доказів набуття права спільної часткової власності у визначеному в позові розмірі на спірне майно, не доведено того, що майно вибуло з володіння власника не з його волі без відповідних правових підстав, не спростовано законність підстав вибуття майна з володіння, підстав для задоволення позову з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог в межах заявленого позову з урахуванням ст.11 ЦПК України суд не вбачає. При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення, допущені нотаріусом та державним виконавцем під час вчинення виконавчого напису та виконавчого провадження, оскільки означені доводи заявлялись позивачем в межах іншого позову та досліджувались судом під час ухвалення рішення від 23 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 29 травня 2012 року у справі № 2-385/11. В зв`язку з тим, що судом не було встановлено порушення прав позивача, на яких він наполягав в заявлених позовних вимогах, питання щодо пропуску та поновлення строку на подання позовної заяви судом не досліджується. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України та того, що в задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed