Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Перша всеукраїнська кредитна спілка (надалі - позивач) звернулась у Голосіївський районний суд міста Києва з зазначеним позовом посилаючись на те, що 13.01.2014 року між нею та [PERSON] (надалі - відповідач) укладено кредитний договір № 197, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом 1000,00 гривень строком з 13 січня 2014 року до 12 січня 2015 року. Позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 47134.95 грн., з них: 1000,00 грн. - сума неповернутого кредиту, 1611,65 грн. - сума нарахованих відсотків, 45523,30 грн. - сума пені. У зв'язку із зазначеним, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану суму заборгованості та понесені поштові витрати у сумі 16,60 гривень та судові витрати у сумі 471,35 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами. Зважаючи на викладене, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.01.2015 року між сторонами укладено кредитний договір № 197, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом 1000,00 гривень строком з 13 січня 2014 року до 12 січня 2015 року. (а. с. 5-7). Судом встановлено, що укладені між позивачем та відповідачем кредитний договір відповідає вимогам ст. ст. 1054-1055 ЦК України. В рамках кредитної лінії 29 січня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір № 197/Т (далі - Додатковий договір). За даним Додатковим договором Позивач надав Відповідачу кредит (транш) в розмірі 1000,00 грн., строком від 29 січня 2014 року до 12 лютого 2014 року. Відповідно до п.4.1., п.4.2 Кредитного договору та п.1.2 Додаткового договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно Графіку розрахунків, що є невід'ємною частиною Додаткового договору. Проте, Відповідач не дотримується графіку розрахунків визначеного у Додатковому договорі і не здійснив жодного платежу. Відповідно до п.4.6 Кредитного договору, за несвоєчасне повернення отриманого кредиту, нарахованих процентів Позичальник сплачує на користь Кредитодавця пеню у розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена п. 1.1 Кредитного договору, за кожний день прострочення, до повного погашення простроченої заборгованості. Крім того, відповідно до п. 1.4 Додаткового договору Позичальник за несвоєчасне повернення відповідного кредиту (траншу) сплачує пеню у розмірі 15% від суми, за кожен день затримки платежу. Відповідно до п.п.3.1.1 п.3.1 Кредитного договору Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а також достроково розірвати Кредитний договір, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, або несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту, або іншого істотного порушення умов Кредитного договору. Судом встановлено, що внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань сума боргу за Кредитним договором і Додатковим договором за 282 дні прострочення становить 47134.95 грн. (а. с. 20). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. На основі з'ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову Першої всеукраїнської кредитної спілки повністю. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved