Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Подано позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому позивач з урахуванням уточнень просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], розташований на земельній ділянці держфонду площею 400 кв.м, автомобіль ВАЗ 21114, 2006 року випуску, державний знак [NUMBER] , придбані під час зареєстрованого шлюбу, спільним сумісним майном подружжя. Поділити між позивачем та відповідачем спільне сумісне майно, визнавши за позивачем право власності на 3\\4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1\\2 частину автомобіля ВАЗ 21114 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] в сумі 24000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року до 05 вересня 2014 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Під час зареєстрованого шлюбу сторонами придбані: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]; автомобіль ВАЗ-21114 (Лада універсал) державний номер № [NUMBER], зареєстровані на відповідача та які позивач просить поділити між подружжям. При цьому, вказує, що частка в будинку, яка буде належати позивачу повинна бути збільшена до 3\\4 частин, зважаючи на те, що грошові кошти, витрачені подружжям на власниками якої були позивач, мати позивача та діти сторін, які після розірвання шлюбу проживають з позивачем. Крім того, після припинення сімейних стосунків, спільного проживання та ведення спільного господарства, відповідач в квітні 2014 року без відома і згоди позивача продав автомобіль, використавши грошові кошти від продажу на власні потреби, внаслідок чого повинен сплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 1\\2 частки вартості автомобіля, тобто 24000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити його. Вказали, що позивач погодився на зменшення його частки в спільному сумісному майні подружжя, спільні діти сторін проживають із позивачем, відчуження автомобіля здійснено без згоди позивача. Відповідач в судовому засіданні визнав факт наявності спільного сумісного майна. В судовому засіданні 20 липня 2015 року вказав на згоду на відступ від рівності часток подружжя у спільній власності щодо будинку. Водночас, в судовому засіданні 03 листопада 2015 року просив визнати частки подружжя рівними. Вказав, що дійсно, сторонами за час шлюбу придбано майно у вигляді житлового будинку та машини. Водночас, грошові кошти, витрачені на придбання будинку та машини є грошовими котами, які він та позивач заробляли, проживаючи у шлюбі. Під час шлюбу він витрачав грошові кошти на переобладнання та поліпшення житлового будинку. Протягом останніх років до розірвання шлюбу відносини в сім`ї погіршилися, відповідач захворів на онкологічне захворювання та став потребувати грошових коштів на лікування, які позивач в добровільному порядку надавати відмовлялась, що змусило його продати автомобіль, а кошти, отримані від продажу використати на своє лікування. В судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомили про те, що є знайомими позивача та відповідача. Свідок [PERSON] повідомила про те, що грошові кошти за угодою купівлі продажу від 31 березня 2003 року сплачені нею [PERSON], [PERSON], [PERSON] наприкінці літа 2002 року. Свідок [PERSON] повідомив, що був обізнаний з джерелами доходу [PERSON] на придбання квартири та автомобіля внаслідок отримання відповідачем кредиту, ремонтів, проведених в придбаному будинку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступного. Судом встановлено, що з 15 листопада 1997 сторони перебували у шлюбі /а.с.6, 47/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 47/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. За час шлюбу відповідачем за договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 вересня 2002 року придбано нерухоме майно - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташований на неприватизованій земельній ділянці держфонду площею 400 кв.м. який складається з: А - жилого будинку саман, об. цеглою, жилою площею 34,60 кв.м, загальною площею 62,70 кв.м., Б - сарая-літньої кухні саман.об.цеглою , В - вбиральні цегла, Г - гараж цегла, Д - сарай шл/блок, Є - навіс дер.ст., Ж - навіс метал .ст., к - колодязь мет.труби, 2-4 огорожа мет. /а.с.8, 40-45/. Також, сторонами визнано, що за час шлюбу подружжям придбано автомобіль ВАЗ 21114, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], зареєстрований на ім`я відповідача за свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 30 липня 2012 року та який в подальшому, 09 квітня 2014 року відчужений відповідачем на користь [PERSON] /а.с.34/ за ціною 43960 грн. Відповідно до ст.ст. 60,70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального вжитку, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з абзацом 2, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя» - спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки на насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як висвітлено в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя і кожному із сторін належить по 1\\2 частці майна, набутого в шлюбі. Водночас, оскільки спільне майно, набуте в шлюбі відчужене відповідачем на користь третьої особи 09 квітня 2014 року, доказів того, що таке відчуження відбулось за згодою позивача, грошові кошти за угодою використані в інтересах сім`ї, на її потреби суду не надано, внаслідок чого суд вважає за можливе присудити 1/2 вартості відчуженого майна (21980 грн.) на користь позивача, задовольнивши в цій частині позов частково. При цьому, посилання відповідача, на те, що майно використане в інтересах сім`ї - на його лікування від онкологічної хвороби, докази якої відповідач надав суду /а.с.86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95/ суд не приймає до уваги, оскільки надані суду докази свідчать про перебування відповідача як на амбулаторному, так і на стаціонарному лікуванні протягом вересня 2013 року - березня 2014 року, в той час, як відчуження майна відбулось в квітні 2014 року. Розглядаючи вимоги позову про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного. Дійсно, матеріали справи підтверджують продаж [PERSON], [PERSON] в інтересах себе та [PERSON], [PERSON], житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за ціною 14044,54 грн. /а.с.59/ за договором від 31 березня 2003 року, рішення Органу опіки та піклування від 21 лютого 2003 року на продаж квартири /а.с.57/, водночас, навіть з урахуванням показань свідка [PERSON] про дату передачі грошових коштів суд не вбачає підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, оскільки угода купівлі продажу житлового будинку укладена 12 вересня 2002 року, доказів на підтвердження того, що вся сума грошових коштів, отриманих від продажу квартири або її частина, використана для купівлі спірного житлового будинку, що б підтверджувало наявність у складі вартості часток будинку особистої власності одного з подружжя, спільних дітей, невід`ємних поліпшень майна, здійснених за кошти, отримані від продажу квартири суду не надано. Інших обставин, які мають значення для справи суду не вказано. Саме лише посилання на те, що спільні діти подружжя проживають із позивачем також не може бути означеною обставиною. З урахуванням викладеного, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині нерухомого майна виходячи із принципу рівності часток подружжя. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 293,60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial