Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач 06.07.2017 року звернувся до суду із відповідним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що він проживав з відповідачем з 2004 року, але шлюб не був зареєстрований. [INFO] року у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони розійшлися, а син залишився проживати з ним. Зазначав, що відповідача належним чином свої обов'язки не виконувала, рішенням від 24.01.2012 року Орджонікідзевського районного суду м.Харкова було визначено місце проживання дитини з ним. Дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач є лише формально матір'ю. З ним не проживає, жодних обов'язків по вихованню дитини не виконує, не спілкується із сином, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не цікавиться його навчанням, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не створює умов для отримання ним освіти. Вже більше п'яти років відповідач не навідується до дитини, матеріальної підтримки не надає, після розмови з дитиною відповідач обіцяла зробити дитині подарунок, але не виконала своєї обіцянки та дитина пережила психологічне хвилювання. В школі, де навчається їх син, відповідач жодного разу не була, по телефону з вчителями не спілкується, вчителям відомі лише батько, бабуся та дідусь. Для дитини створені всі умови для проживання, навчання, харчування, саме він турбується про стан здоров'я дитини, його фізичний та інтелектуальний розвиток, син відвідує спортивні секції. Також посилався на те, що він є інвалідом 3 групи, тривалий час перебував на лікуванні внаслідок отриманої травми ноги, але його батьки, з якими він та його син проживають, допомагають у вихованні сина. Хлопчик забезпечений всім необхідним. З урахуванням наведених обставин, вважав, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, допомоги на утримання сина не надає, позбавлення батьківських прав буде доцільним та відповідати інтересам дитини. Просив позбавити відповідача батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив його задовольнити, суду пояснив, що після народження дитини, відповідач залишила сина у нього та пішла. До 2011 року дитина перебувала повністю на його утриманні та вихованні, спору між ними щодо цього не було. Потім відповідач таємно забрала дитину, перевезла до м.Київ, але в 2012 році, внаслідок складної ситуації в якій опинилась дитина, він звертався до суду із позовом про відібрання дитини та визначення місця проживання сина із ним. Рішенням суду його позов був задоволений, та після цього дитина знову проживає з ним. Зі свого боку він не чинить перешкод в спілкуванні сина з матір'ю, номери мобільних телефонів не змінювались, адреса проживання також, будь-яких позовів щодо участі у вихованні дитини немає, до органу опіки його також не викликали. Весь цей час він та його батьки піклуються про сина, забезпечують його належне утримання, виховання, приймають участь у його розвитку, відвідують батьківські збори. Відповідач протягом майже 5 років жодного разу не намагалась поспілкуватись із сином, хоча він має мобільний телефон, сторінку у соцмережі, окрім того в 2014 році мати написала сину, що має намір привітати його з днем народження та подарувати йому планшет, але з того часу так і не з'явилась, з дитиною не спілкувалась, хлопець дуже образився. Окрім цього, зазначав, що із позовом про стягнення аліментів до суду він не звертався, він власними силами за допомогою своїх батьків забезпечує матеріальне утримання сина, але при цьому відповідач жодного разу не перераховувала на користь дитини будь-яких коштів. Вважав, що відповідач створила іншу родину, не має наміру спілкуватись із сином, фактично залишається матір'ю виключно на папері. Рішення про звернення до суду із позовом про доцільність позбавлення батьківських прав було прийнято не одразу, останнім часом саме син почав про це говорити, раніше він дуже сильно ображався на мати, а зараз вона не викликає у нього жодних емоцій. Відповідач в судове засідання не з'явилась, копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками отримала особисто за місцем своєї реєстрації, про що свідчить зворотнє повідомлення в матеріалах справи, будь-яких заперечень, пояснень, зустрічних позовів до суду не надавала. Після вирішення питання на засіданні органу опіки та піклування суду стало відомо, що відповідач проживає в м. Києві, про час та дату розгляду справи відповідач також повідомлялась за місцем фактичного проживання, але до суду не прибула, будь-яких клопотань до суду не заявляла. Враховуючи наведені обставини, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи заочно. Представник 3-ї особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове зсідання не з'явився, просили розглядати справу за їх відсутності та надали суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши доводи позивача, свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток. У відповідності зі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. У відповідності зі ст.8 Конвенції про права дитини спілкування з дітьми може залежати від віку, стану здоров'я дитини, поводження батьків і інших істотних обставин. У випадку перешкоди в такім спілкуванні батьки можуть звернутися в органи опіки й піклування або суд. Позивач у справі [PERSON], є інвалідом 3 групи, отримує пенсію в розмірі з травня 2017 року - 1412 гривень (а.с.17). Сторони у справі мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с.7). Неповнолітній [PERSON], 2005 року народження, проживає за адресою [ADDRESS], разом з ним проживають батько [PERSON], бабуся [PERSON], дідусь [PERSON] (а.с.18). Відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.01.2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з його батьком [PERSON], відібрано у [PERSON] дитину та передано його на виховання батькові , що підтверджується відповідною копією рішення (а.с.8-11). Рішення суду не переглядалось, [PERSON] із відповідними заявами до суду не зверталась, про існування відповідного рішення їй відомо. Рішення набрало законної сили. Відповідно до довідки Харківської гімназії №14 Харківської міської ради від 07.06.2017 року №353 [PERSON], [INFO], навчається в Харківській гімназії №14 з 12 березня 2012 року. За час навчання має навчальні досягнення переважно середнього та достатнього рівня, надає перевагу предметам гуманітарного циклу. Має гарну пам'ять, проявляє конкретне мислення, але навчається не в міру своїх можливостей, вміє правильно висловлювати свої думки, аналізувати новий матеріал, але системності в підготовці до уроків не виявляє, є зауваження вчителів на поведінку під час уроків. За весь час навчання [PERSON] у школі його мати, [PERSON], жодного разу не відвідувала школу, не цікавилась успіхами дитини у навчанні, вихованням не займалась, батьківських зборів не відвідувала. [PERSON] не бере участі у життя школи та класу, з дитиною не проживає (а.с.12). Відповідно до повідомлення адміністрації комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №7» від 30.05.2017 року вбачається, що [PERSON] перебуває під наглядом даного закладу, при зверненні до поліклініки за медичною допомогою його супроводжував батько [PERSON], рекомендації лікаря виконувались (а.с.13). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 07.06.2017 року вбачається, що стан житла, в якому проживає дитина добрий, у дитини наявна окрема кімната, створені нормальні умови для успішного навчання та повсякденного розвитку, в кімнаті чисто та прибрано (а.с.14). Із повідомлення Центру поштового зв'язку №1 ПАТ «Укрпошта» Харківська дирекція від 09.06.2017 року вбачається, що візуальною перевіркою бази даних відділення поштового зв'язку Харків, 171 встановлено, що на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] м.Харків, за період з 01 грудня 2016 року по 09 червня 2017 року поштові перекази від [PERSON] в виплаті не значаться (а.с.15). З письмових пояснень сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи, яких посвідчено Начальником ДУ №42, вбачається, що вихованням дитини [PERSON] займається батько [PERSON], бабуся та дідусь, з якими він проживає за адресою [ADDRESS] з 12.07.2005 року, мати дитини [PERSON] бачили лише протягом першого року життя дитини, більше ніколи її не бачили, вихованням дитини мати не займалась ніколи, не відвідувала дитину, не цікавилась його життям (а.с.16). Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 25.07.2017 року відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.34). В судовому засіданні було допитано свідків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача та дитину. Вже близько 4 років зустрічається з позивачем, за весь цей час маму дитини не бачила, лише в соціальній мережі на фотографії. Також підтвердила, що один раз бачила привітання від матері на сторінці. Також зазначала, що їй відомо, що мати дитини приїжджала до м.Харків влітку 2017 року, але з дитиною вона не зустрічалась, перешкод позивач їй не чинить. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає дитину ще з садочку, спільно із бабусею водили дітей до саду. Її онук та [PERSON] мають дружні стосунки, тому й інколи спілкуються з бабусею та дідусем хлопця. За весь цей час маму не бачила, чула від хлопця, що він мамі не потрібен, оскільки там є інша дитина. У хлопця є мобільний телефон, але він казав, що мама йому не дзвонить, обіцяла приїхати та не приїхала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є бабусею [PERSON]. Раніше спілкувались із мамою онука по телефону, але вона постійно віддалялась, протягом останніх 5,5 років живе в Києві, з сином не спілкується, будь-яких перешкод не чинять, дитина має мобільний телефон, сторінку в інтернеті, адресу свого проживання вони не змінювали. З моменту коли онук проживає з ними його мати не зверталась жодного разу з приводу зустрічей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є класним керівником [PERSON], мати дитини вона не знає, жодного разу її не бачила, знає, що хлопець проживає з батьком, бабусею, дідусем. Саме бабуся та дідусь відвідують батьківські збори. Охарактеризувала дитину, як активного, здібного хлопчика, який має багато друзів, дуже веселий, ніколи не скаржився на мати, але знає, що в неї є інша родина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є психологом в гімназії, дитину знає ще з 1 класу, але не зважаючи на ситуацію в родині, дитина не перебуває на обліку, хлопчик активний, не злий, дійсно зростає без мами, але особливої уваги не потребує. Дитина ніколи не підіймала питання участі мами у його житті, можливо соромиться. Особливу увагу у виховані дитини приділяють бабуся та дідусь. Мати дитини жодного разу не бачила, до неї вона не зверталась. Відповідно до вимог ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ході розгляду справи даних про наявність перешкод в спілкуванні з дитиною не було встановлено. Відповідачем не було надано суду доказів її звернень до органів опіки та піклування, до суду, до поліції з приводу протиправних дій позивача. В матеріалах справи такі докази відсутні, позивач заперечував проти наявності будь-яких справи з цього приводу. Відповідно до вимог ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Тобто, приймаючи відповідне рішення суд повинен враховувати інтереси усіх учасників сімейних відносин, діяти на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до вимог ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні в присутності класного керівника [PERSON], психолога [PERSON] було вислухано дитину [PERSON], який суду пояснив, що він тривалий час проживає із батьком, бабусею та дідусем, навчається у сьомому класі. У нього є мобільний телефон, сторінка у соціальній мережі, він періодично бачить фотографії мами, у неї декілька сторінок, але вона з ним не спілкується, нічого йому не пише та не дзвонить. В 2014 році вона написала, що має намір приїхати та подарувати йому планшет на день народження, він її чекав, але вона не приїхала та навіть не привітала. Був дуже ображений на маму, вважав, що він їй не потрібний, окрім того, пригадував, як йому погано було в м.Києві, його ображали, він виходив з дому вранці, та пізно ввечері повертався, потім його забрав батько. Пояснив, що саме він просив батька подати такий позов, батько його не налаштовує проти мами, але вона не бажає з ним спілкуватись, він вже не відчуває навіть образ. Підтримував позов батька. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №532 від 22.09.2017 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача. Із змісту висновку вбачається, що на засіданні комісії встановлено, що [PERSON] не надано належних і допустимих доказів невиконання [PERSON] батьківських обов'язків без поважних причин та не встановлено її винної поведінки щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування своїми обов'язками. Також у висновку зазначено, що [PERSON] повідомила, що у сімейних відносинах з позивачем проживала близько 3 років, з 2012 року на підставі рішення суду син [PERSON] проживає з батьком, який чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, вона мешкає в м.Києві, має постійний дохід, та категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Також, в ході розгляду питання комісією щодо доцільності позбавлення батьківських прав, 28.08.2017 року [PERSON] була на прийому у Службі, повідомила, що разом із чоловіком та донькою [PERSON], [INFO], проживає за адресою [ADDRESS]. До матеріалів з висновком органу опіки та піклування було додано письмові пояснення [PERSON], що датовані 28.08.2017 року, із змісту яких вбачається, що позивач у справі в 2009 році переїхала до м.Києва, в 2010 році забрала сина до себе, потім позивач та його батьки, скориставшись тим, що вона народила другу дитину в 2011 році та не мала можливості приїжджати до м.Харкова на суд, забрали у неї дитину. Останнім часом, позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином, налаштовує сина проти неї, внаслідок цього дитина з нею не бажає спілкуватись, вона категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав та має намір вирішувати питання про порядок її участі у вихованні сина. З копії довідки за жовтень 2011 року вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS], разом із сином [PERSON], донькою [PERSON], чоловіком (цивільний шлюб) [PERSON], квартира є однокімнатною, в задовільному стані, зручності є. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд дослідивши всі обставини у справі, не погоджується із висновком органу опіки, оскільки в ході розгляду справи не встановлено будь-яких обставин щодо наявності перешкод з боку позивача у спілкуванні із сином, досліджено дані про обставини життя дитини, в тому числі опитано класного керівника психолога, вислухано думку дитини та встановлені обставини свідчать про те, що відповідач фактично самоусунулась від участі у вихованні, утриманні дитини. Відповідно до вимог ст..60 ЦПК України кожна особа повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається. В ході розгляду справи відповідачем не було надано будь-яких доказів її участі у вихованні, утриманні дитини. Не зважаючи на отримання копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження, відповідач не надала суду будь-яких доказів на наявність перешкод у спілкуванні з дитиною з боку батька. Відсутні будь-які дані про її звернення до служби у справах дітей, до суду, із позовами про визначення порядку зустрічей з дитиною, звернень до органів поліції з приводу протиправних дій позивача. Окрім того, як вбачається з досліджених в ході розгляду справи доказів, а саме повідомлень медичного та навчального закладів, що також підтверджено показами свідків, відповідач у справі не цікавиться фізичним та психічним розвитком дитини, не спілкувалась із педагогами, не телефонувала з метою дізнатись про рівень знань. Окрім того, як вбачається із змісту пояснень відповідача у службу у справах дітей, вона дійсно в серпні 2017 року була в м.Харкові, але до суду не з'являлась, із сином спілкуватись не намагалась. Надані відповідачем копії довідок про місце її фактичного проживання в Києві, акту про повернення дитини, повідомлення навчального закладу, датовані 2011 роком, жодних актуальних даних, які б надавали можливість оцінити дані про особу відповідача, місце її роботи, дохід, склад родини, ані суду, ані службі у справах дітей не надавалось. Тобто, в ході розгляду справи встановлено, що протягом часу з 2012 року відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, будь-яких перешкод з боку позивача для такої участі, в ході розгляду справи також не встановлено. Враховуючі наведене, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved