Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» із цивільним позовом до [PERSON] , третя особа: міське фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року, обвинуваченого у кримінальному провадженні №12018110030004187 від 27.10.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Разом із тим, судом встановлено, що 27.10.2018 року близько 18 год. 50 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем Ford Transit д.н.з. [NUMBER] та рухаючись по бульвару Олександрійський зі сторони вул. О.Гончара в напрямку вул. Фастівська в м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), п. 10.1 ПДР України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої великої гомілкової кістки, закритого перелому правої малої гомілкової кістки у нижній третині, рани нижньої третини правої голінки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у період з 27.10.2018 року по 29.10.2018 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 29.04.2020 року за №03-05/901. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 1 114 грн. 12 коп., проведено 2 ліжко-днів. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину в розмірі 1 114 грн. 12 коп. та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2». Ухвалою суду від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Білоцерківська міська рада Київської області направила клопотання про розгляд справи без участі її представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа міське фінансове управління Білоцерківської міської ради подала клопотання, в якому просить розглядати справу без участі його представника, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2018 року близько 18 год. 50 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем Ford Transit д.н.з. [NUMBER] та рухаючись по бульвару Олександрійському, зі сторони вул. О.Гончара в напрямку вул. Фастівська в м. Біла Церква Київської області в порушення вимог п. 2.3(б) ПДР України, де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобуі не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; вимоги п. 10.1 ПДР України, де вказано, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перетинав проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої великої гомілкової кістки, закритого перелому правої малої гомілкової кістки у нижній третині, рани нижньої третини правої голінки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Сукупність допущених водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку зі скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року кримінальне провадження №12018110030004187 від 27.10.2018 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 27.10.2018 року по 29.10.2018 року, що підтверджується довідкою, виданою лікарнею від 29.04.2020 року за №03-05/901. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 1 114 грн. 12 коп., проведено 2 ліжко-днів. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Біла Церква. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] , а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved