Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач 08.10.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13367, 05 грн., зазначаючи, що 05.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н згідно якого позивач зобовязався надати відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, в нього виникла заборгованість в розмірі 13367,05 грн., яку позивач разом із судовим збором просить стягнути на свою користь. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2016 року позов задоволено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача, діючий на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. В заяві про перегляд заочного рішення наголошувала на тому, що з урахуванням положення ст. 258 ЦК України позивач має право на стягнення лише тієї пені, яка була нарахована за один рік до моменту його звернення до суду, тобто за період з 08.10.2014 рік по 08.10.2015 року. (а.с. 68). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.01.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 05.01.2012 року, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно анкети-заяви на отримання кредиту, судом встановлено, що позивач свої зобовязання в частині надання кредитних коштів відповідачу виконав, встановивши відповідачу кредитний ліміт у розмірі 300 грн. У подальшому кредитний ліміт збільшувався. З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач в порушення п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, не повертав кредитні кошти та не сплачував проценти за їх користування, у звязку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі заборгованість 13367,05 грн., яка складається з наступного: 1627,70 грн. - заборгованість за кредитом; 7886,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2740 грн. - заборгованiсть за пенею та комiсiєю, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 612, 72 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (утому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку. Дійсно, згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того, згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбаченим цим договором більш ніж 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, у звязку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентам також є правомірними. Суд відхиляє посилання відповідача в частині надання позивачем неналежних доказів виниклої заборгованості. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості підписаний посадовою особою, та має достатню деталізацію для встановлення її складових. Крім цього, відхиляючи посилання відповідача на застосування строків позовної давності в частині стягнення пенсі, суд звертає увагу на п. 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди, пені, штрафів складає 50 років. Таким чином, за умовами укладеного договору сторонами збільшено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції № PROM1BTM7T від 01.10.2015 року, ПАТ КБ «Приват Банк» було сплачено суму судового збору в розмірі 1218 грн. Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved