Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові просить стягнути з [PERSON] 9366,13 доларів США заборгованості за кредитним договором № 5248403 від 23.02.2007 року та 43706 грн. 31 коп. штрафних санкцій. Крім того, публічне акціонерне товариство ПАТ «Перший український міжнародний банк» просить стягнути з [PERSON] витрати з оплати судового збору в розмірі 1716 грн. 42 коп. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Перший український міжнародний банк» зазначило, що 23.02.2007, між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5248403. На виконання умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти, проте відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором щодо вчасного повернення суми кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник ПАТ «Перший український міжнародний банк» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача та її представника на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2007 між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5248403. Згідно умов договору, [PERSON] були надані кредитні кошти в сумі 39515 доларів США, зі сплатою 12,50 % річних та строком повернення до 23.04.2014. У зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість, яка згідно наданого ПАТ «Перший український міжнародний банк» розрахунку, станом на 13.08.2014 становила 9366,13 доларів США за кредитним договором № 5248403 від 23.02.2007 року та 43706 грн. 31 коп. штрафних санкцій. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 5.2 - 5.7. статті 5 кредитного договору № 5248403 від 23.02.2007 передбачено обов'язок відповідача та порядок нарахування штрафних санкцій. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1716 грн. 42 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved