Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови договору, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 19483 грн. та судові витрати. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить при винесенні рішення врахувати долучену до заяви інформацію про картку відповідача. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити з задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просить застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), який складається із Заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до нього відповідач 14.11.2007 року отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-12). Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, бо відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою, про захист його цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). Надані позивачем докази свідчать про те, що між сторонами 14.11.2007 року укладено кредитний договір на який розповсюджується загальна позовна давність тривалістю у три роки (а.с.7-12). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу(постанова Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс 14). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. З наданої позивачем виписки з картрахунку відповідача (а.с.37-61), судом встановлено, що востаннє платіж на погашення заборгованості по кредиту відповідачем було здійснено 24.06.2009 р. (а.с.52) та 31.07.2009 р. виникла прострочена заборгованість. До суду з зазначеним позовом позивач звернувся 22.11.2013 року (а.с.1). Тому враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності до вирішення вказаних правовідносин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, бо пред'явлені поза межами строків позовної давності. На підставі ст..88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed