Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

позивач 06.07.2018 року звернулась до суду, вимогами якого просить стягувати з відповідача, як батька їхніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 3000,00 гривень по 1000,00 гривень щомісячно і до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що [PERSON] разом з позивачем не проживаає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, їх життям не цікавиться, а тому просить стягувати з відповідача кошти в примусовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 28.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, від якого мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який проживають разом з позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач, будучи працездатним та отримуючи дохід, ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Судом не здобуто, а сторонами не надано доказів про розмір одержуваного доходу відповідача по справі. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.07.2018 року та до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved