Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» в особі представника за довіреністю - Ізганич Н.Е. звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природній газ в сумі 3846,04 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], споживач природного газу за місцем свого проживання, використовувала для побутових потреб газ, який постачався ПАТ «Закарпатгаз» до 01.07.2015 року на підставі ліцензії серії АГ №507351, виданої НКРЕКП. Постачання природного газу здійснювалося відповідно до договору на постачання природного газу укладеного із споживачем та Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМ України №2246 від 09.12.1999 року. Статтею 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Правовідносини між ПАТ «Закарпатгаз» та споживачами врегульовувалися спеціальною нормою права - «Правилами надання населенню послуг з газопостачання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2004 р. №476). Даними правилами чітко передбачено права та обов'язки сторін. Відповідно до вимог зазначених правил, встановлювався обов'язок ПАТ «Закарпатгаз» надавати споживачу послуги з газопостачання до її квартири, та обов'язок споживача по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу. ПАТ «Закарпатгаз» виконало свої зобов'язання та надало споживачу послуги, однак споживач [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань та не оплачувала повністю вартість спожитого газу, тому станом на 23.12.2016 року в неї виникла заборгованість у сумі 3143,22 грн. Відповідно до ч.1 п.17 Правил плати за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до положень п.29 Правил, споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. [PERSON] не зверталася у Товариство із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувалася послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов'язків, що з них випливають. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, за період з січня 2014 року по грудень 2016 року розмір основної заборгованості становить 3143,22 грн., інфляційні втрати складає 566,35 грн. та 3% відсотки річних від суми основного боргу становлять 136,47 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача 3846,04 грн. заборгованості за спожитий природний газ. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, але 03.02.2017 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав з наведених в ньому підстав, просив позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином через ЗМІ газету «Новини Закарпаття», про причини неявки не повідомила суд, (в матеріалах справи наявні копії газети з повідомленням). Заперечення на позов та заяву про розгляд справи у її відсутності не подала. Зі згоди позивача, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов'язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, що відповідач отримував вказані послуги, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію зробив Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року, справа № 6-2951цс15. Згідно п. 1.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір), на підставі якого шляхом фактичного споживання [PERSON] природного газу між сторонами було укладено договір на постачання природного газу, «Закарпатгаз» зобов'язувалося постачати відповідачу природний газ в необхідних для нього об'ємах (обсягах), а відповідач зобов'язувався своєчасно сплачувати позивачу вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. ПАТ «Закарпатгаз» виконало в повному обсязі взяті на себе зобов'язання, зокрема, провели пуск газу в газове обладнання квартири [ADDRESS], завело на відповідача особовий рахунок № [NUMBER], здійснювало безперервне постачання природного газу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов'язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов'язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Відповідно до п. 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Згідно з п. 22 Правил [PERSON] також зобов'язувалася своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами. Згідно з розрахунку, наданого суду позивачем, заборгованість [PERSON] за спожитий природний газ станом на 23.12.2016 року становить 3846,04 гривень, з яких: 3143,22 грн. - основна заборгованість, 566,35 грн. - інфляційні витрати, 136,47 грн. - 3% річних. З огляду на зазначене вище із врахуванням обов'язку [PERSON] сплачувати за спожитий природний газ, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 3846,04 грн.. Крім того, щодо інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то таке полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13. Отже вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 566,35 грн. та 3 % річних в розмірі 136,47 грн. є також підставними. Оскільки, відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за спожитий природний газ не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Закарпатгаз» заборгованість 3846,04 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід вирішити питання судових витрат.

Outcome: approved