Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач 08.09.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін - синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 грн щомісячно на кожну дитину, з дати подачі розглядуваного позову і до досягнення кожним з дітей повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, що розірваний за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.05.19 р. у справі № 159/907/19 за її позовом до [PERSON] , що набрало законної сили 04.06.19 р.. За час шлюбу у сторін народилось троє вказаних вище спільних дітей. Після припинення шлюбних відносин між сторонами, з 2018 р. всі спільні неповнолітні діти сторін постійно проживають з нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач не працює, однак, має значні доходи від діяльності, пов`язаної з пасажиро - та вантажоавтоперевезення - «таксі»; має житловий будинок у [ADDRESS] та земельну ділянку пл. 0, 155 га з кадастровим № 0722183600:04:005:0761 у [ADDRESS] , а тому має зможу сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі. Просить позов задовольнити. За ухвалою судді від 07.10.20 р. провадження у справі було відкрито. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем було отримано під розпис 22.10.20 р.. 04.11.20 р. відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, обгрунтованипй тим, що позов він визнає частково, а саме: в частині обов`язку утримання вказаних вище трьох спільних неповнолітніх дітей сторін, та у розмірі 80 % його пенсії за віком. Зазначає, що протягом останніх 2 - х років він не займається підприємницькою діяльністю, доходів від такої не отримує. З січня 2019 р. він отримує пенсію за віком у незначному розмірі, що не дає йому можливості сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивач. Він приймає участь в утриманні спільних неповнолітніх дітей сторін, зокрема, протягом червня - вересня 2020 р. вони проживали з ним і перебували на повному його утриманні. Щосуботи та щонеділі діти також перебувають у нього і він забезпечує їх утримання. Копію відзиву на позовну заяву позивачем було отримано під розпис 05.11.20 р.. За станом на 23.11.20 р. позивач відповіді на відзив на позовну заяву не подала до суду. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18.08.04 р.. Шлюб розірвано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.05.19 р., що набрало законної сили 04.06.19 р., що стверджується копією виписки з рішення суду у справі № 159/907/19 провадження № 2/159/582/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 223030648 від 08.09.20 р., у власності відповідача є: з 2017 р. - земельна ділянка пл. 0, 155 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим № 0722183600:04:005:0761 у [ADDRESS] ; з 2012 р. - житловий будинок у [ADDRESS] . Та обставина, що у сторін є на даний час вказані вище троє спільних неповнолітніх дітей, стверджується свідоцтвами про народження останніх. Вказані вище обставини відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорені та визнаються. Відповідно до копії паспорта позивача серії [NUMBER] , вона проживає у [ADDRESS] . Доказів того, що всі троє спільних неповнолітніх дітей сторін на даний час проживають спільно з позивачем, остання суду не надала. Однак суд враховує вік цих дітей сторін та те, що відповідач жодним чином не заперечив проти такої обставини і з тексту відзиву відповідача на позовну заяву слідує, що всі спільні неповнолітні діти сторін проживають на даний час постійно саме з позивачем. Таким чином, на думку суду, позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання своїх спільних неповнолітніх дітей, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми, належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дітьми. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Даних про те, що відповідач має несталий доход, а також - про розмір такого доходу - позивачем суду не надано. Однак позивач належно довела, що у власності відповідача є два вказані вище об`єкти нерухомості, тобто, таке майно, що враховується судом при вирішенні спору по суті. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є пенсіонером, що стверджується копією пенсійного посвідчення, виданого 23.01.19 р., наданого суду відповідачем; він отримує пенсію за віком, тобто, не є працездатною особою і його доход у вигляді пенсії є сталим. Це стверджується довідкою Ковельського ОУ ПФУ у Волинській області № 0180 1310 4685 0159 від 26.10.20 р. про доходи відповідача у виді пенсії, що надана суду відповідачем. З огляду на те, що відповідач є пенсіонером та має сталий доход у вигляді пенсії, свою підприємницьку діяльність він офіційно припинив ще 20.09.17 р., що стверджується даними з ЄДРПОУ; дані про інших його утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має обов`язок та можливість сплачувати аліменти на утримання всіх трьох спільних неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який просить позивач, з огляду на розмір його доходу у виді пенсії. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дітей сторін у твердій грошовій сумі в розмірі: по 1 200 грн щомісячно на утримання синів [PERSON] та [PERSON] , та 1 000 грн на утримання дочки [PERSON] на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує те, що відповідач є пенсіонером, є непрацездатного віку, має сталий доход, однак, має у власності і вказану вище нерухомість; позицію відповідача, викладену у його відзиві на позовну заяву, де він зазначив про згоду на відрахування з його пенсії суми, що складає 80 % її розміру, та не заперечив доводів позивача про наявність у нього вказаної вище нерухомості. При цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1 779 гривень, з 1 липня - 1 859 гривень, з 1 грудня - 1 921 гривня ; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 175, 178, 179, 209, 280, 281, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 125, 180 - 184 СК України, суд

Outcome: partial