Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач 04 вересня 2018 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом (а.с. 1-2), який згодом уточнювала (а.с. 14-16), остаточно просила усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 30 у буд. 51 по вул. В. Усова, м. Нікополь шляхом зняття [PERSON] та її дітей - [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою з позбавленням права користування квартирою, посилаючись на наступні обставини. Їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 листопада 1999 року належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі окрім неї зареєстрована її онука - [PERSON], відповідач по справі та її діти - [PERSON], [PERSON]. Реєстрація потрібна була відповідачу для отримання допомоги на дітей. [PERSON] та її діти не проживають у її квартирі з 2006 року, їх речей за вказаною адресою також немає. На даний час [PERSON] з її дітьми проживає за іншою адресою, знятися з реєстрації у добровільному порядку не бажає. Факт не проживання відповідача та її дітей у квартирі за вказаною адресою підтверджується актом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Арія» від 06.10.2018 року. У добровільному порядку вирішити даний спір не представляється за можливе. Реєстрація відповідача та її дітей у вказаному будинку створює їй перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, вона пенсіонер, отримує незначну пенсію та вимушена нести додаткові витрати за відповідача та її дітей при оплаті комунальних послуг. У звязку з викладеними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 06.12.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що вона знятися з реєстрації з квартири позивача не бажає, однак у квартирі позивача не проживає з 2006 року, проживає разом з дітьми в житловому будинку її цивільного чоловіка. Також зазначила, що дійсно коштів на утримання квартири з якої позивач хоче ззняти її з реєстрації позивачеві не надає. Представник Органу опіки та піклування Нікопольської міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення вимог не заперечував. Представник Головного сектору управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засіданні не зявився, був повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.ч. 1,6\~ ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], [INFO] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 листопада 1999 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6). У вказаній квартирі крім позивача зареєстровані її онука - [PERSON], [INFO] - відповідач по справі, та діти відповідача - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], але не проживають за даною адресою що підтверджується актом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Арія» від 06.10.2018 року (а.с. 17). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 13), відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] з 30.05.2006 року. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97\~ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно зі\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,\~72, 116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Реєстрація місяця проживання відповідача та її дітей у квартирі позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на утримання житла, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі. Поважних причин непроживання відповідача та її дітей у спірній квартирі судом не встановлено. У добровільному порядку вирішити спір не вдається. Так, судом встановлено, що [PERSON] у добровільному порядку з 2006 року не проживає у [INFO], не несе жодних витрат по її утриманню, її особистих речей за вказаною адресою також немає. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] протиправно створює [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, суд вважає, що право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту шляхом усунення перешкод позивачу [PERSON] у користуванні належною їй квартирою, визнавши [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою № 30 у буд. 51 по вул. В. Усова у м. Нікополі Дніпропетровської області, що є достатнім у повній мірі для відновлення порушених прав позивача [PERSON] Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає що така вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку і тому додаткового рішення не потребує. Тому виходячи з правового аналізу норм закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial