Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач 10.10.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 27.10.2016 року позовні вимоги позивача розділені та виділені в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, а вимоги щодо розірвання шлюбу залишенні на розгляді у вказаному провадженні. В позовній заяві позивач посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося, з 2014 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та дійшли взаємної згоди про розірвання шлюбу. Суперечок про місце проживання спільних дітей сторони не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім'ї неможливі. Позивач [PERSON] просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що 21.11.2016 року подав адресовану суду письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідачка [PERSON] також надала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просили розглянути позов за її відсутності та після розірвання шлюбу залишити відповідачці шлюбне прізвище. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 червня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (актовий запис № 154). Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] Від спільного шлюбу позивач та відповідачка мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 серпня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського міського управління юстиції Одеської області (актовий запис № 1075) (а.с. 4) та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30 жовтня 2008 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (актовий запис № 1038) (а. с. 5), які проживають разом з відповідачкою. Однією сім'єю сторони не проживають, фактичні шлюбні відносини припиненні з 2014 року, спільне домогосподарство не ведеться. Діти після розірвання шлюбу залишаються на вихованні у матері. На розгляді в Приморському районному суді м. Одеси, в провадженні судді Домусчі Л. В., перебуває цивільна справа № 522/21387/16ц у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved