Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач 11.06.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що 23.11.2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого [PERSON] було придбано у [PERSON] двохкімнатну квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано в БТІ м. Києва 11.12.2001 року за №4213. У зазначеній квартирі зареєстровані син позивача - [PERSON], дочка - [PERSON], онуки - [PERSON] та [PERSON] Крім цього у згаданій квартирі тимчасово був зареєстрований [PERSON], який обіцяв позивачу знятися з реєстрації ще у 2010 році, проте в добровільному порядку так і не знявся з реєстрації і не проживає в спірній квартирі з січня 2011 року. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» від 22.06.2014 року. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації, позивач змушений сплачувати за відповідача зайві витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. З огляду на зазначені обставини позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 25.09.2014 року представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Треті особи в судове засідання не з'явились, про причини неприбуття суд не повідомляли. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, на підставі представлених доказів, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач є власником двохкімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.11.2001 року, право власності зареєстровано в БТІ м. Києва 11.12.2001 року за №4213 (а.с. 5) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Форми №3 від 06.06.2014 року виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у спірній квартирі зареєстровані син позивача - [PERSON], дочка - [PERSON], онуки - [PERSON] та [PERSON] Крім цього, у згаданій квартирі тимчасово був зареєстрований [PERSON] (а.с.6). Згідно Акту КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 22.06.2014 року, в результаті перевірки обстеження житлової квартири [ADDRESS] на предмет проживання відповідача у згаданому помешканні встановлено, що [PERSON] в ньому не проживає, особистих його речей не виявлено (а.с. 7). Таким чином, судом встановлено, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає, ним не цікавиться, залишив його добровільно, однак в добровільному порядку не знімається з реєстрації, у зв'язку з чим позивач змушений сплачувати за відповідача зайві витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Отже, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 06.06.2014 року (а.с.1).

Outcome: approved