Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №630/02-44 від 16.06.2007 р. в розмірі 20 317,37 дол. США та понесені судові витрати в сумі 8071,82 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно кредитного договору №630/02-44 від 16.06.2007 р., відповідачці було надано кредит в сумі 30 000,00 дол. США. Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти повернула частково, відсотки за користування кредитом та пеню за невиконання умов договору не сплатила. В зв`язку порушенням боргових зобов`язань позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 06.06.2017р. даний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву (а.с.222) за змістом якої позов підтримує та просить такий задовольнити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника банківської установи, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] та її представник належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду справи, проте в суд не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки, при цьому представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому просив в позові відмовити повністю за відсутністю належних доказів на підтвердження позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.170-175, 219-221) 22.04.2019 представником відповідача подано заяву (клопотання) (а.с.167-169) про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яку було уточнено 11.06.2019 (а.с.196-198) Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Судом встановлено, що 16.06.2007р. між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №630/02-44, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 30 000,00 дол. США, зі сплатою 13% річних на споживчі цілі, з кінцевим терміном поверненням - 15.06.2017р. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору (а.с.4-6). Однак, відповідачка умов договору частково не виконала, отримані кошти не повністю повернула у зв`язку із чим станом на 16.02.2017р. виникла заборгованість в сумі 20 317,37 дол. США, з якої: 16 010,17 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 307,20 - заборгованість по процентам за користування кредитом. 14.08.2018 ухвалою Городоцького районного суду Львівської області позовну заяву Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без розгляду за неявки позивача. Постановою Львівського апеляційного суду від 28.01.2019 справу направлено для продовження розгляду по суті. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та довідки від 16.02.2017 №10.1-87/2824 (а.с.10-12) останній платіж на погашення кредиту був здійснений 09 січня 2013 року, після чого [PERSON] жодного платежу в рахунок погашення боргу не здійснювала. Відповідно до вказаного кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок. Пунктом 4.5. кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Судами установлено, що з урахуванням пункту 4.5. кредитного договору №630/02-44 від 16.06.2007 р., право на звернення до суду з позовом до відповідачки [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором виникло у АТ «Укрсоцбанк» з 12 березня 2013 року, тобто через 60 днів після останнього платежу (09 січня 2013 року). До суду з відповідним позовом банк звернувся 16 травня 2017 року. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Згідно статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що останній щомісячний платіж за кредитом було здійснено 09 січня 2013 року та установивши, що за умовами кредитного договору, які погоджені його сторонами (пункт 4.5), протягом 60 днів з дати невиконання позичальником умови про сплату чергового щомісячного платежу за кредитом строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплати проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, звертаючись до суду із даним позовом про дострокове повернення кредитної заборгованості у травні 2017 року, банк пропустив визначений законом строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Вказане узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом в постанові від 03 жовтня 2018 року, у справі №362/1636/16-ц (а.с.199-202) Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 Цивільного кодексу України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed