Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 23.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування кредит у розмірі 7500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% строком на 12 міс. на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, в порушення умов договору, не проводить платежів в рахунок повернення заборгованості. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення. Таким чином, у зв'язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, сума якої станом на 30.09.2013 р. складає: заборгованість за кредитом у розмірі 7 498,40грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 18018,44 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 5848,44грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1568,26 грн., а всього 33433,54грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача, поклавши на нього судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні, зазначаючи при цьому, що банк виконав взяті на себе зобов»язання за кредитним договором, видав кошти відповідачу, але відповідач жодного разу не здійснював проплати щодо погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого виникла така сума заборгованості. Відповідач та його представник в ході судового розгляду заперечували щодо задоволення позову в повному обсязі не спростовуючи того факту, що відповідач отримав кошти від позивача та жодного разу не здійснював проплати по кредиту, але просили в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що банк пропустив строки звернення до суду, а також те, що банк видав кошти позивачу не ознайомивши останнього з умовами видачі кредитних коштів, так - як відповідач заповнив тільки анкету на отримання кредиту. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування кредит у розмірі 7500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кошти були надані відповідачу в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені договором. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов договору, щодо сплати процентів за користування кредитом, а також плати за обслуговування кредиту. Відповідно до умов договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму заборгованості за весь час прострочення виконання зобов'язань за договором а також вимагати від позичальника виконати грошове зобов'язання достроково та в повному обсязі. Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем в підтвердження позовних вимог, станом на 30.09.2013 р. складає: заборгованість за кредитом у розмірі 7 498,40грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 18018,44 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 5848,44грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1568,26 грн., а всього 33433,54 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача, поклавши на нього судові витрати. Виходячи з вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи кредит відповідачу було видано 23.01.2007 р. строком на 12 міс., тобто до 23.01.2008 року, строк позовної давності сплинув 23.01.2011 р., позивач звернувся до суду 5.11.2013 р. тобто майже через 3 роки після сплину терміну позовної давності. В ході судового розгляду представником позивача не надані докази поважності пропуску строків звернення до суду. Статтею 267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed