Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсалбанк» звернулось в суд з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 022-2008-792 про надання кредиту на суму 94 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та терміном повернення кредиту в строки, визначені договором. Відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо погашення кредитної заборгованості не виконала і станом на 24.04.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 87\~118, 07 доларів США. Просить суд, стягнути з відповідача в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 87\~118, 07 доларів США та понесені судові витрати по справі. В ході розгляду справи [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання п. 1.1.1 кредитного договору недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору на позичальника покладено обовязок погасити кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45% річних (базова процентна ставка) в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п. 1.1 Кредитного договору). Кредитним договором (п. 1.1.1) передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу [PERSON]. Вважає, що кредитним договором № 022-2008-792 від 03.04.2008 року (п. 1.1.1) покладено на нього всупереч принципу доброчесності за порушення позивачем строків сплати чергового платежу жорсткі обовязки, в той час, як виконання умов даного правочину ПАТ «Універсал Банк» обумовлене лише власним його розсудом, призвело до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків йому на шкоду, як споживача. За таких обставин, оскаржувана частина правочину є несправедливою умовою кредитного договору, а тому підлягає визнанню недійсною з моменту її укладення, а тому просить суд визнати недійсним пункт 1.1.1 кредитного договору № 022-2008-792 від 03 квітня 2008 року, який укладено між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] Представник позивача за первісним позовом позов підтримав, просив суд його задовольнити, у зустрічному позові просив суд відмовити за безпідставністю та подав по суті зустрічного позову письмове заперечення. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи. Ч. 5 ст. 76 ЦПК України передбачено, що належним чином повідомлений представник особи, який бере участь у справі, вважається повідомленою і ця особа. Представник відповідача за первісним позовом подав заяву про відкладення справи розглядом, в якій не навів поважних причин щодо його неявки в судове засідання. Така неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті. Клопотання про відкладення справи від відповідача та позивача за зустрічним позовом до суду не надійшло, а тому справу розглянуто без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов підставний і підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. ст. 526, 527, 530, 546, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 022-2008-792. Згідно з умовами вказаного договору позивач видав відповідачу кредит в сумі 94 800 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,45% річних, або зі сплатою підвищеної процентної ставки - 37,35% річних (за користування кредитом понад встановлений строк), зі строком повернення по 01.04.2038 року (п.п.1.1.,1.2. договору). Підпунктом 5.2.5 кредитного договору передбачено, що сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення Кредитором на адресу [PERSON] повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим Договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення Кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 31 календарний день з дати відправлення Кредитором [PERSON] повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Зокрема, у переліку обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовилися вважати істотним порушенням умов договору є прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяців. Як вбачається із матеріалів справи, то ПАТ «Універсал Банк» попередньо звертався до відповідача за первісним позовом з вимогою від 14.10.2014 року (т.1 а.с. 22), яка була отримана останнім 29.10.2014 року (т.1 а.с.21), в якій просив негайно сплатити прострочену заборгованість, та попереджав, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги. Проте відповідач ніяким чином не відреагували на вказані вимоги, в зв'язку із чим ПАТ «Універсал Банк» був змушений звернутися 18.05.2015 року з первісним позовом до суду. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с. 13-15) [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконав, в зв'язку із чим його заборгованість станом на 24 квітня 2015 року складала 87\~118,07 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 3\~159,96 дол. США, сума дострокового стягнення кредиту 72\~680,28 дол. США, відсотки 10\~621,12 дол. США; підвищені відсотки 656,71 дол. США. Таким чином, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 87\~118, 07 доларів США., та понесені судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. Заявлений зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає з наступних підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~ Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». \~\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи, то 03 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 022-2008-792. Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Відповідно до п. 1.1.1 договору за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовуються до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору. Зі змісту пунктів 2.4-2.5 кредитного договору вбачається що погашення кредиту та сплата нарахованих відсотків здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячних платежів, розмір яких встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений в додатку №2 до договору. Вищезазначені умови договору позичальник розумів та погодив, про що свідчить його підпис у кредитному договорі. Крім того, покликання на ч. 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки стосовно розміру підвищеної процентної ставки, яку встановлено в п.п. 1.1.1. кредитного договору № 022-2008-792 від 03.04.2008 року за користування кредитними коштами понад строк, суд вважає вказане твердження необґрунтованим, виходячи з наступного. Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Які умови Договору є несправедливими, визначає ч. 3 ст. 18 цього Закону. Зокрема, несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). На підставі викладеного, суд вважає , що відповідачем дотримано вимоги Закону щодо не перевищення граничного, встановленого законом, розміру компенсації за надану відповідачем позивачу кредитну послугу, така умова не є дискримінаційною, та не виходить за рамки справедливості. Крім того, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином. У цьому зв'язку слід констатувати, що вказана процентна ставка застосовується відповідачем за умови порушення виконання зобов'язання, а саме за користування кредитними коштами понад визначений Договором строк. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, тобто позивач не був позбавлений права, при відсутності згоди або сумніву щодо певних умов кредитного договору звернутись за наданням кредиту до іншої кредитної установи (іншого банку). За таких умов суд приходить до висновку про те, що сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, про що свідчить підписання договору сторонами та його виконання. Банк ознайомив позивача в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, попередив про те, що позивач несе валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором, позивачу було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості позичальника за кредитом та процентами за користування ним, а позивач підтвердив це своїм підписом, та відповідно погодився зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його та додаткову угоду до такого. Договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для визнання недійсним п. 1.1.1 кредитного договору № 022-2008-792 від 03.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved