Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач 08.10.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на дві земельні ділянки, які розташовані на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.10.2011 року померла її баба по лінії батька [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої увійшло право власності на вказану вище земельну ділянку. [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом почергово. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON], однак вони відмовилися від прийняття спадщини про що подали відповідні заяви. Позивач являється спадкоємцем другої черги майна померлої, яка прийняла спадщину оскільки до дня смерті баби проживала разом з нею, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно були втрачені. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 04.10.2011 року померла баба позивача по лінії батька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ №265529 від 05.10.2011 року, яке видане Звенигородської сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Факт родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-СГ № 152125 від 05.07.1997 року та ЯЛ № 744129 від 08.05.1954 року, з яких слідує, що позивач - [PERSON] народилася 13.06.1997 року її батьком значиться, [PERSON], батьками якого являються [PERSON] та [PERSON]. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло право власності на дві земельні ділянки, розташовані на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: площею 0,2259 га, кадастровий номер 4623683100:19:000:0109, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю серії ЛВ №009513 від 30.12.2004 року; площею 0,3895 га, кадастровий номер 4623683100:17:000:0109, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №016927 від 30.12.2004 року. Згідно оголошення у пресі № 42 (1698) від 20.10.2018 року слідує, що державні акти серії ЛВ №009513 від 30.12.2004 року та серії ЛВ №016927 від 30.12.2004 року, видані на імя [PERSON], втрачені та їх слід вважати недійсними. За життя [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядилася, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом почергово, у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України. Спадкоємцями першої черги спадкування, після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини після смерті матері відмовилися про що 26.06.2018 року та 18.03.2018 року подали відповідні заяви, посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та секретарем Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] відповідно. Чоловік спадкодавця, [PERSON], помер 07.04.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №394564 від 10.04.1979 року, виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до ч.2 ст. 1258 УК України оскільки спадкоємці першої черги спадщину не прийняли, єдиним спадкоємцем, після смерті [PERSON] є її онука, [PERSON] Статтями 1258-1267 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. \~ \~ \~ \~Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. З довідки Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №1091 від 02.08.2018 року, слідує, що [PERSON] до дня смерті 04.10.2011 року проживала і була зареєстрованою в [INFO]. На день смерті [PERSON] в житловому будинку разом з нею постійно проживала її онука [PERSON], яка доглядала її до дня смерті. \~ \~ \~ \~Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що позивач, являється єдиними спадкоємцями майна своєї баби [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після її смерті, та претендує на спадкове майно, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не заявила про відмову від неї, але не може оформити за собою таке право власності із-за втрати оригіналів правовстановлюючих документів. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved