Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач 11.03.2016 року звернувся до суду із вказаною позовною заявою, вимоги якої уточнив та в обґрунтування вказав, що 22.11.2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 001-26512-22-1114 «Найкращий від Миколая», згідно з яким він передав відповідачу грошову суму в розмірі 10 000 доларів США. Договір банківського вкладу закінчився 27.11.2015 року, однак відповідач свої зобовязання не виконав, кошти не повернув, на неодноразові письмові заяви та звернення за телефоном «гарячої лінії» з метою повернення внесених коштів не відреагував, лише надав відповідь, відмовивши у стягненні коштів. Станом на 18.09.2015 року на рахунку банківського вкладу залишилися грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 02.03.2016 року позивач визначає в сумі 268 581,14 грн. Крім того позивач вказує, що за користування банківським вкладом згідно договору банк зобовязаний сплатити йому проценти за процентною ставкою 12% річних, що за період часу з 27.11.2015 року по 02.03.2016 року становить 8230,71 грн. Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує вимоги ст. 1047 ЦК України та положення міжнародного законодавства, зокрема Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач просить стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на свою користь за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 001-26512-22-1114 від 22.11.2014 року грошову суму в розмірі 268 581, 14 грн., несплачені відсотки за користування депозитом в розмірі 8230,71 грн.. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги кожен окремо підтримали. Позивач пояснив, що дійсно вклав на депозит в ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. По закінченню строку дії договору суму вкладу банк не повернув. Йому було відомо про проблеми з платоспроможністю банку, він брав участь в мітингах протесту вкладників банку, та потім з оголошення в приміщенні банку дізнався про його ліквідацію, однак працівники банку його запевняли про обовязковість повернення вкладу та повернули його частину в розмірі 200 000 грн., іншу частину обіцяла повернути після розпродажу майна банку. Представник відповідача, яка бере участь в судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В запереченнях вказала, що постановою НБУ №150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим в банку запроваджена тимчасова адміністрації з 03.03.2015 року та призначена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельт Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року. Договір банківського вкладу (депозиту) №001-26512-22-1114, укладений з позивачем, припинив свою дію 27.11.2015 року, тобто під час тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації банку. На виконання вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивачу 12.06. 2015 року, 22.07.2015 року та 13.11.2015 року була виплачена сума граничного розміру відшкодування коштів в розмірі 200 000 грн., тобто вимоги позивача задоволені у відповідності до вимог ст.. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З урахуванням ст.. 45 вказаного Закону з 08 жовтня 2015 року розпочато прийом письмових заяв щодо предявлення вимог кредиторів банку, який тривав протягом 30 календарних днів з дня опублікування в газеті «Голос України» від 08.10.2015 року № 187 відомостей про відкликання банківської ліцензії. Позивач заяву про кредиторські вимоги до ПАТ «Дельта Банк» не подав, таким чином підстав для стягнення коштів, що перевищують виплачену позивачу суму граничного розміру відшкодування не має. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, які містяться в письмових матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 22.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» №001-26512-221114, згідно умов якого вкладник [PERSON] вніс, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті у сумі 10000,00 доларів США на строк до 27.11.2015 року, процентна ставка на суму вкладу становить 5,5 процентів річних (а.с. 5). Пунктом 1.10 Договору передбачено, що у разі закінчення строку залучення вкладу або в разі дострокового припинення дії цього Договору, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Сторонами визнано, що на виконання умов договору банківського вкладу [PERSON] вніс на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 10000,00 доларів США., однак після закінчення строку залучення вкладу, тобто після 27.11.2015 року, банк не виплатив вклад в повному обсязі. Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно до вимог ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО), порядок виплати ФГВФО відшкодування за вкладами, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким також врегульовано відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Згідно з п. 16 ст. 2 вказаного Закону тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ФГВФО стосовно неплатоспроможного банку в порядку встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст.2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Такий висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15. Загальновідомо, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 02.03.2015 року №51, згідно з яким у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію запроваджено на 6 місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2016 року включно, та рішенням №147 від 03.08.2015 року тимчасову адміністрацію продовжено до 02.10.2015 року. Постановою НБУ №664 від 02.10.2015 року прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовано ст.. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно пункту 1 частини 5 якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Згідно ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Частиною 1 ст. 26 Закону визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно довідки ПАТ «Дельта Банк» позивачу 12.06.2015 р., 22.07.2015 р., 13.11.2015 р. виплачено суму граничного розміру відшкодування коштів відповідними частинами в загальному розмірі 200 000 грн. (а.с. 25). Вказана обставина позивачем не заперечувалася. Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено черговість та порядок задоволення вимог кредиторів до банку. Із позовної заяви вбачається, що позивач намагається повернути депозитні вклади поза межами процедури ліквідації банку та поза способом, визначеним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не допускається за діючим Законом. Доводи позивача щодо порушення його права на грошові кошти не можуть братися до уваги, оскільки позивач мав діяти в інший спосіб, зокрема у визначений законом строк звернутися до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про внесення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, і у разі відмови звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки з моменту відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації банку усі повноваження органів управління банку перейшли до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed