Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №HEB0AN12400002, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 60 620,58 грн. на придбання автомобілю та оплати інших платежів повязаних з його придбанням зі сплатою 20,04% річних з кінцевим терміном погашення до 25.06.2015 року. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором у нього виникла заборгованість, яка станом на 21.10.2015р. складається з: суми боргу за кредитом 12159,35 грн.; суми боргу за відсотками 10,75 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 118187,90 грн., а також штрафи відповідно до умов договору 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2971,34 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.03.2012 року була присуджена до стягнення частина вказаної заборгованості в розмірі 70931,24 грн. Таким чином, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу, що залишилась не присуджена до стягнення у розмірі 62648,09 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує на підставах, викладених в заяві та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили. Про час та день слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідачів та за письмовою згодою представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 червня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 60620,58 грн. для придбання автомобілю, оплати страхових платежів, поліса та винагороди банку за надання фінансового інструменту. За користування кредитом сплачуються відсотки в розмірі 20.04%. Кінцева дата погашення кредиту 25.06.2015. За умовами договору позичальник повинен здійснювати погашення кредитної заборгованості відповідно до графіку, який є додатком №1. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 21.10.2015 рік виникла заборгованість перед позивачем у загальному по всім нарахуванням (окрім штрафів) розмірі 130358,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Пунктом 14.2 та 14.3 договору передбачено, що у випадку порушення зобовязань, стосовно повернення основної суми кредиту чи оплати винагороди і процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 29.10.2013 року з відповідача на користь позивача була стягнута сума заборгованості за цим же кредитом у розмірі 70931,24 грн. Отже, за мінусом уже присудженої суми, розмір боргу відповідача за тілом кредиту, відсотками та пенею разом складає 59426,76 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача штрафів за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобов'язань, то суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 14.9, при порушення позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати. а позичальник зобовязаний виплатити штраф у розмірі 250 + 5% від суми невиконаного зобовязання. Враховуючи, що в порядку ч.2 ст.549 ЦК України штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов'язання за договором у розмірі 2971,34 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 250 грн. (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Окрім цього, судом також встановлено, що 28.06.2008р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №HEB0AN12400002, за умовами якого відповідачка взяла на себе зобовязання відповідати перед позивачем по зобовязаннях [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 2, 4 договору поруки встановлено, що поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники та відповідає по зобовязаннях позичальника в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки передбачені умовами договорів та урегульовані нормами цивільного законодавства. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 1218 грн.

Outcome: partial