Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2014р. у розмірі 12 369,58 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач порушує взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2017р. та 13.04.2017р. явку представника позивача визнано обов'язковою у зв'язку з необхідністю надання додаткових пояснень по справі. Проте, станом на 06.06.2017р. позивачем явку свого представника у жодне з судових засідань не забезпечено. Представник позивача в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач 06.06.2017р. у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином Оскільки, незважаючи на вимоги суду, позивач не забезпечив явку свого представника у жодне з судових засідань, в т.ч. у судові засідання 13.04.2017р. та 06.06.2017р., явку у які останнього судом визнано обов'язковою, суд доходить висновку про відсутність підстав для чергового відкладення розгляду справи, а відтак про розгляд справи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 20.01.2014р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.6). Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилається на те, що відповідач всупереч вищевказаному свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього станом на 12.12.2016р. виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2014р. у розмірі 12 369,58 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 285,96 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 8 118,40 грн., заборгованості з пені та комісії розмірі 2 900,00 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 565,22 грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатись достатнім доказом її існування, оскільки не є відповідним первинним бухгалтерським документом. Жодних інших доказів на підтвердження існування вказаної заборгованості відповідача (наприклад, виписки по його рахунку) суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи, що всупереч вимозі суду позивач не забезпечив явку свого представника для надання пояснень щодо розміру заборгованості та руху коштів за вказаним кредитним договором, а також відповідно до ст.60 ЦПК України не надав достатніх доказів на підтвердження заявленої суми заборгованості, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed