Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 05.01.2011, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак відповідач умови договору виконував неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором на 13.04.2021 становить 30 888,48 грн., яка складається з: 27 518,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 369,56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 30 888,48 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання (т. 1 а.с. 116). Копію цієї ухвали разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами було надіслано відповідачеві рекомендованим листом із повідомленням, однак конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 119). 02.06.2021 представник відповідача [PERSON] ознайомився із матеріалами справи, про що проставив свій підпис на відповідній заяві (т. 1 а.с. 123). Також у цей день представник отримав копію вказаної ухвали суду разом із копіями доданих до неї документів, про що в матеріалах справи наявна його письмова розписка (т. 1 а.с. 126). 19.07.2021 у судовому засіданні представником відповідача надано відзив на позов, тобто із пропуском строку, визначеного ухвалою суду від 29.04.2021 (т. 1 а.с. 134-137, протокол судового засідання на а.с. 138). Також, 23.07.2021 до суду поштою надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позов від 17.06.2021 з доданими до нього документами (т. 1 а.с. 139-145). Клопотань про поновлення строку на подання відзиву від представника відповідача не надходило. Згідно зі ст. 126 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, враховуючи, що відзив та долучені до нього докази подано із пропуском строку на його подання, судом даний відзив при розгляді цієї справи залишається судом без розгляду. 11.08.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, складена представником позивача Меркуловою В.В. (т. 1 а.с. 167-175), в якій посилався на відповідність умов договору вимогам ст. 509 ЦК України. З моменту оформлення кредитної картки минуло більше 9 років. За цей час позичальник нею користувався та був обізнаний про розмір відсотків. За змістом анкети-заяви [PERSON] погодився на укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та засвідчив підписом, що ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Також до матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування, з якої випливає розмір процентної ставки 2,5% на місяць. Також позивачем надано виписку по рахунку позичальника, з якої випливає, що відповідач частково сплачував заборгованість за кредитом. Відповідачем розмір заборгованості не спростовано, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза не призначалась. Відповідач також не звертався до Банку із повідомленням про незгоду із внесеними змінами до Умов та Правил надання банківських послуг, не ініціював розірвання договору, а активно користувався кредитною карткою. Крім того, несправжність підпису [PERSON] може бути підтверджено лише почеркознавчою експертизою, яка у справі не проводилась. Також вказував на безпідставність посилань відповідача на судову практику, зазначивши, що до даних правовідносин підлягають застосування правові висновки, викладені у відповідних Постановах Верховного Суду. Не погодився із вимогами відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем не надано їх документального підтвердження. Також до відповіді на відзив додав клопотання про продовження строку на її подання у зв`язку із дією карантину (т. 1 а.с. 176). Враховуючи, що у клопотанні не наведено конкретних причин пропуску строку на подання відповіді на відзив, а само по собі посилання на встановлення карантину без зазначення, що такі причини були зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п. 3 р. ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України), не може слугувати поважною причиною пропуску цього строку, тому суд вважає дане клопотання необґрунтованим. Крім того, оскільки представником відповідача також пропущено строк на подання відзиву на позов та не заявлено клопотань щодо його поновлення, тому і відсутні підстави для поновлення строку на подання відповіді на цей відзив. Відтак, відповідь позивача на відзив також залишається без розгляду судом на підставі вимог ст. 126 ЦПК України. Ухвалою суду від 12.08.2021 частково задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у позивача оригінали довідок про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду» та про ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту від 16.11.2018 (т. 1 а.с. 183). Разом із тим, вказані докази з боку позивача надані не були. На виконання вказаної ухвали представником позивача тричі надано виписку по рахунку відповідача, хоча аналогічна виписка була долучена позивачем до позовної заяви. Отже, вимоги ухвали суду від 12.08.2021 позивач не виконав, у зв`язку із чим підлягають застосуванню наслідки, визначені ч. 10 ст. 84 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 111). Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що на сайті Банку відсутні Умови та правила надання банківських послуг в редакції станом на 05.01.2011, оскільки найстаріша редакція датована 01.04.2012. У дійсності відповідач з вказаними Умовами та Правилами не був ознайомлений та свій підпис у них не ставив. Окрім анкети-заяви [PERSON] нічого не підписував, а отже згоди на нарахування банком відсотків по кредиту не надавав. У той же час, позивачем долучено до позовної заяви довідку про умови кредитування, без зазначення прізвища, імені та по батькові особи, яка її підписала. Відповідач стверджує, що таку довідку не підписував, вважає її недопустимим доказом. Крім того, посилався на необґрунтованість розрахунку суми позову. Так, за період з 05.11.2011 по 12.05.2021 позичальником було знято коштів 592 751,30 грн., а повернуто 599 110,06 грн., тобто на 6 358,76 грн. більше. Посилаючись на вимоги Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), судову практику, просили в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача судові витрати. Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Між публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 05.01.2011 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитну картку (а.с. 21). [PERSON] було встановлено на цю картку кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 20). Відповідно до зареєстрованої 06.09.2019 нової редакції Статуту позивача, Наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом із тим, у анкеті-заяві від 05.01.2011, наданій позивачем в копії, відповідач проставив свій підпис, що ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг, що були надані у паперовому вигляді та розміщені на офіційному сайті Банку (т. 1 а.с. 21). Проте, до матеріалів справи долучено витяг із вказаних Умов, без зазначення дати його редакції, а також без підпису відповідача на ньому про ознайомлення саме із цією редакцією Умов. У той же час, на офіційному сайті Банку містяться різні редакції цих Умов, починаючи з 01.04.2012, що виключає можливість ознайомлення відповідача із ними в момент укладання кредитного договору 05.11.2011. Крім того, довідка про умови кредитування, долучена АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви у копії, не містить прізвища, імені та по батькові відповідача, а містить лише підпис особи, який не є можливим ідентифікувати за належністю саме відповідачеві [PERSON] (т. 1 а.с. 22). Довідка про зміну умов кредитування від 16.11.2018 не містить підпису [PERSON] взагалі (т. 1 а.с. 18, 23 - зворот). Ухвалою суду від 12.08.2021 у позивача були витребувані оригінали довідок про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду» та про ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту від 16.11.2018, - які станом на час ухвалення рішення у цій справі надані не були. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи, що відповідач стверджував про те, що вказані документи не підписував, а оригінали цих документів на виконання ухвали суду про витребування доказів позивач не надав, тому відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України суд визнає ту обставину, що відповідач [PERSON] вказані документи дійсно не підписував. Відтак, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, а також пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З поданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості випливає, що станом на 13.04.2021 [PERSON] у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору має заборгованість у розмірі 30 888,48 гривень, яка складається з: 27 518, 92 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3 369,56 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (т. 1 а.с. 16-17). З цього розрахунку заборгованості встановлено, що починаючи з липня 2019 р. позивачем нараховувались відсотки на поточний кредит (33 579,63 грн.), а з квітня 2020 року банком почали також нараховувалися відсотки за прострочений кредит (1369,56 грн.) за відсотковою ставкою 84 % (т. 1 а.с. 16-17, графа 9). Враховуючи, що позивачем в межах розгляду цієї справи не доведено, що відповідач ознайомився із довідкою про умови кредитування та довідкою про зміну цих умов, якими було передбачено сплату відсотків за користування кредитом у вищезазначеному порядку та розмірах, тому суд доходить висновку, що відсотки відповідачеві нараховувались протягом вказаного періоду неправомірно. Також, позивачем, окрім суми заборгованості за відсотками, заявленої до стягнення з відповідача, було визначено також і заборгованість по тілу кредиту у розмірі 30 888,48 грн. У той же час, згідно з випискою по кредитному рахунку загальна сума коштів, внесена відповідачем на погашення заборгованості, перевищує загальну суму отриманих відповідачем коштів. Так, з моменту укладення договору відповідачем витрачено кредитних коштів на загальну суму 592 751,30 грн., а сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 599 110,06 грн. Таким чином, зазначене свідчить про відсутність заборгованості у [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». (т. 1 а.с. 59-110). Отже, тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 у справі № 545/2248/17. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити повністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру понесених судових витрат представником відповідача надано такі докази: додатковий договір від 24.05.2021 до договору про надання правової допомоги, укладений між АБ «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого та [PERSON] (т. 1 а.с. 147), рахунок за надані адвокатські послуги № 98 від 15.06.2021 на суму 3 000 грн. з відміткою про отримання грошових коштів адвокатом (т. 1 а.с. 148). У відзиві на позов представник відповідача зазначав про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в сумі 10 177,70 грн. Проте, даний відзив судом не враховується під час розгляду справи з підстав пропуску строку на його подання. Крім того, докази понесених відповідачем судових витрат на вказану суму представником відповідача не надані. Тому суд виходить із тих доказів, що наявні в матеріалах справи, та підтверджують фактично понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн. При цьому, представник позивача навів у відповіді на відзив заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу. Разом із тим, відповідь на відзив також не врахована судом з підстав, що викладені вище. У той же час, відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката представником позивача не заявлялось, а неспівмірність витрат - у встановленому законом порядку не доводилась. Таким чином, з урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000,00 грн., що підтверджена наданими суду доказами. У цей же час, судові витрати, які поніс позивач, зі сплати судового збору розподілу не підлягають у зв`язку із відмовою у задоволенні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved