Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 40346,85 грн., сплачений судовий збір. Позивач посилається на те, що 08.07.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]О уклали кредитний договір № HAXRRX19700013, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4744,43 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 17.05.2016 року загальна заборгованість позичальника становить 40346,85 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 240,64 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 853,95 грн., заборгованості за пенею та комісією 36854,79 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1897,47 грн. Представник позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить застосувати до позову строк позовної давності. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору № HAXRRX19700013 від 15.09.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит в національної валюті України гривні у розмірі 4744,43 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із копії кредитного договору № HAXRRX19700013 від 15.09.2008 року вбачається, що термін дії договірних відносин між позивачем та відповідачем становить 24 місяці, тобто з 15.09.2008 року по 15.09.2010 року (а.с.5-9). Позивач звернувся до суду лише 09.06.2016 року, пропустивши строк позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов надання споживчого кредиту від 15.09.2008 року закінчився 15.09.2013 року. Позивач подав позов до суду лише 09.06.2016 року. Позивачем надіслана інформація, що остання проплата за кредитним договором № HAXRRX19700013 від 15.09.2008 року надійшла 18.07.2011 року в сумі 300,00 грн. та повідомлено, що в 2011 році позивачем було подано до Дзержинського районного суду м. Харкова позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Однак суд не бере до уваги посилання позивача на перебіг строку позовної давності, оскільки згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2011 року по цивільній справі № 2-4012/11 позовну заяву в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернули позивачу. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за договором № HAXRRX19700013 від 15.09.2008 року в розмірі 40346,85 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення. При цьому, виходячи з \~розрахунку заборгованості \~за договором № HAXRRX19700013 від 15.09.2008 року, доданого позивачем до позову, судом вбачається, що відповідачем не здійснювалася відповідна сплата за користування кредитом після 18.07.2011 року, про що було достеменно відомо позивачу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed