Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач 10.02.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за відсотками за нараховану на прострочену заборгованість за період з 01.02.2013 року по 01.02.2016 року в сумі 21815,32 грн., що виникла за кредитним договором № DNH4KS88460163 від 19.10.2006 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.10.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNH4KS88460163, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5976,80 грн. на строк з 19.10.2006 року по 19.10.2007 року, включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 21 по 28 число кожного місяці), позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 569,30 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісією, а також інші витрати згідно умов. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, комісії відповідно до заяви та умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник зобов'язаний погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви (п.3.2.2), сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п.4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів (п.3.2.3), сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно тарифів, заяви та даних Умов (п.3.2.4), повністю повернути кредит до дати зазначеної у заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені у заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми, вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості (п.3.2.9). На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нараховану на прострочену заборгованість за період з 01.02.2013 року по 01.02.2016 року в сумі 21815,32 грн., що виникла за кредитним договором № DNH4KS88460163 від 19.10.2006 року. У судове засідання 13.04.2016 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак, надав до суду заяву в якій просить слухати справу за його відсутності, на підставі наявних доказів у справі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 27). У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на те, що кредитного договору він з позивачем не укладав, коштів не отримував. Також зазначив, що у 1999 року він втратив паспорт, та звернувся до Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, та в липні 1999 року, отримав новий паспорт. Спірний кредит було укладено по недійсному паспорту, невідомою особою 19.10.2006 року. На підставі наведеного, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав, для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року (яке набрало законної сили), [PERSON], 05.06.1999 року, звертався до Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві з приводу втрати паспорта на ім'я [PERSON], серії [NUMBER], та на підставі чого було видано новий паспорт (а.с. 30). Як вбачається з копії паспорта відповідача [PERSON], серії [NUMBER], виданого Подільським РУ 22.11.1997 року, останній не містить фотокартки відповідача, а містить фотокартку іншої особи (а.с. 12). Оскільки відповідачем 05.06.1999 року у встановленому законом порядку була подана заява до правоохоронних органів про втрату паспорта серії [NUMBER], та на підставі чого було видано новий паспорт, то на момент укладення кредитного договору №DNH4KS88460163, 19.10.2006 року, відповідач був документований іншим документом (паспортом), а не паспортом серії [NUMBER], отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір було укладено по недійсному паспорту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Всупереч зазначеним вимогам закону, позивачем не надано суду доказів, що саме з відповідачем укладався спірний кредитний договір та отримувались кошти, натомість відповідачем надано суду беззаперечні докази, що ним з позивачем не укладалось кредитного договору №DNH4KS88460163 від 19.10.2006 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed