Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Рівненського міського суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № DNH4KS20660541 від 18 жовтня 2005 року в розмірі 66939,26 грн. та 669,39 грн. судового збору. В обґрунтування вимог вказується, що 18 жовтня 2005 року, відповідно до укладеного договору № DNH4KS20660541, [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 5570,07 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість яка станом на 13 червня 2013 року становить 66939,26 грн. та складається з: 4717,93 грн. - заборгованість за кредитом; 21435,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 37122,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3163,77 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача Мазурок А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] після проголошеної перерви у судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи без її участі чи перенесення розгляду справи на іншу дату з причин що унеможливлюють її прибуття до суду не подавала. За таких обставин, суд вважає, що неявка відповідача в судове засідання, не є перешкодою для продовження розгляду справи у її відсутності. Приймаючи участь у попередніх судових засіданнях відповідач позов заперечила та вказала, що позивачем нараховані надмірні санкції за порушення строків повернення кредиту. Щодо неповернення кредитних коштів не заперечувала посилаючись на скрутне матеріальне становище. Просила застосувати строки позовної давності, оскільки виплати по кредиту припинились ще у 2006 році, а позивач звернувся до суду лише у 2013 році. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що18 жовтня 2005 року, відповідно до укладеного договору № DNH4KS20660541, [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 5570,07 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. В порушення умов Договору, відповідач не виконує перед позивачем взятих на себе зобов'язань, погашень по кожному з грошових зобов'язань визначених договором не здійснює, у зв'язку з чим утворилась заборгованість яка станом на 13 червня 2013 року становить 66939,26 грн. Факт неповернення кредиту у визначені Договором строки та погашень за кожним з витрат (грошових зобов'язань) відповідач у судовому засіданні не заперечувала. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За положенням ст. 612 ЦК України, - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 1049 та 1054 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Сума заборгованості відповідача по кредиту перед позивачем станом на 13 червня 2013 року становить 66 939,26 грн. та складається з: 4 717,93 грн. - заборгованість за кредитом; 2 1435,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 37 122,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 163,77 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до умов договору, він приймається судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки. За положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки сума заборгованості відповідача по кредиту становить 4 717,93 грн., а нарахована пеня становить 37 122,28 грн. то суд приходить до висновку про те, що її розмір значно перевищено від розміру фактично заподіяних позивачу збитків зі сторони відповідача. З врахуванням того, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 5 000 грн. Оскільки штраф, є різновидом неустойки як юридичної відповідальності за порушення (прострочення виконання) грошового зобов'язання, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу, вбачаючи подвійну цивільно - правову відповідальність за одне й теж порушення, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 30 153,21 грн., з яких 4 717,93 грн. - заборгованість за кредитом; 21 435,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; та 5 000 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Також, п. 5.7 кредитного Договору, строк позовної давності до вимоги про стягнення боргу та інших платежів по даному кредитному Договору встановлено сторонами у 5 років. З даним пунктом позичальник погодився, про що свідчить її особистий підпис на заяві. Згідно цієї ж заяви позичальника, Банк надав позичальнику строковий кредит по 17 жовтня 2008 року. Отже позивач звернувся з даним позовом, в межах погодженої сторонами позовної давності. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 301,53 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved