Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Перший заступник прокурора м. Кременчука в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування коштів на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.12.2012 року близько 15 год. 30 хв. неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], знаходячись в приміщенні магазину «Маріне», розташованого на перехресті вулиць Чкалова - Переяслівська в м.Кременчуці, шляхом нанесення руками та ногами ударів по голові та обличчю неповнолітньому [PERSON] умисно заподіяли останньому легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка викликала струс головного мозку. З вказаними тілесними ушкодженнями [PERSON] з 27.12.2012 року по 04.01.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в Кременчуцькій міській дитячій лікарні. Витрати на лікування склали 2150,64 грн. Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 09.12.2013 року до неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі останніх під нагляд батьків строком на 1 рік. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з батьків неповнолітніх - [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у сумі 2150,64 грн. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення прокурора м.Кременчука, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука від 09.12.2013 року по справі № 537/3038/13-к до неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі останніх під нагляд батьків строком на 1 рік. Зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що 26.12.2012 року близько 15 год. 30 хв. неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], знаходячись в приміщенні магазину «Маріне», розташованого на перехресті вулиць Чкалова та Переяслівська в м.Кременчуці, шляхом нанесення руками та ногами ударів по голові та обличчю неповнолітньому [PERSON] умисно заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що викликала струс головного мозку та за ступенем тяжкості відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 174 від 28.02.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, із матеріалів справи встановлено, що вищевказана ухвала суду на даний час не скасована і набрала чинності, тому суд приходить до висновку про те, що позивач звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 із змінами і доповненнями від 19 вересня 2012 року № 868, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарному та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма ОО №3 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. З листа Кременчуцької міської дитячої лікарні № 02-10/375 від 20.02.2013 року вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 27.12.2012 року по 04.01.2013 року. Розмір фактичних витрат на стаціонарне лікування [PERSON] становить 2150,64 грн. Згідно ст.ст. 1178, 1181 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент розгляду справи відповідачі, як батьки малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] не відшкодували кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Першого заступника прокурора м. Кременчука в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд стягує солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 2150,64 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 81,20 грн. з кожного.

Outcome: approved