Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач 02.02.2015 року звернувся з позовом та уточнивши вимоги просив визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» від 31.12.2014 року за № 39 про звільнення його з посади начальника відділу регіонального розвитку Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» та поновити його на роботі на посаді начальника відділу регіонального розвитку Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» з 31.01.2014 року, стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 29 727,53 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2014 -20.07.2015 р.р. у розмірі 36749, 72 грн. Посилався в позові на те, що на підставі наказу від 08.07.2014 року за № 1 був прийнятий на роботу в Державне підприємство «УКРЕКО-ОЙЛ» на посаду начальника адміністративного відділу з окладом у 6100,00 грн. і з 08.07.2014 року приступив до виконання своїх трудових обов'язків. Наказом від 06.08.2014 року за №12 його переведено з посади начальника адміністративного відділу на посаду начальника відділу регіонального розвитку з 06.08.2014 року з посадовим окладои 6100,00 грн. 27.10.2014 року його було ознайомлено з наказом від 24.10.2014 року за № 29 «Про скорочення штату працівників та зміну суттєвих умов праці», яким було затверджено нову організаційно-штатну структуру Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» та скорочено штат працівників з 46 до 28 посад. 31.10.2014 року позивач отримав попередження про майбутнє звільнення з посади у зв'язку зі скороченням штату Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ», що є додатком 1 до наказу від 31.10.2014 року № 31 «Щодо скорочення працівників та зміну суттєвих умов праці», у якому було зазначено, що згідно з організаційно-штатною структурою Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» та штатного розкладу від 28.10.2014 року вільні вакансії на Державному підприємстві «УКРЕКО-ОЙЛ» відсутні. 31.12.2014 року на підставі наказу від 31.12.2014 року за № 39 позивача було звільнено з посади першого заступника генерального директора Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» за п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказував, що такі дії відповідача є такими, що порушують його право на працю, оскільки при звільненні на підприємстві залишилось працювати 19 працівників при 28 посадах, передбачених новим штатним розписом, тобто станом на 31.10.2014 року вакантними були 9 штатних одиниць. Посилався на те, що з огляду на його досвід та посаду, а також те, що вакантні посади не вимагають особливих вимог до працівника, він міг бути переведений майже на будь-яку з них, а ч. 2 ст. 40 передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 цієї статті допускається лише у випадках, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За викладених обставин вважав, що наказ Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» від 31.12.2014 року за № 39 про звільнення його з посади начальника відділу регіонального розвитку Державного підприємства «УКРЕКО-ОЙЛ» було прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Посилаючись на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, просив стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі у розмірі 29 727, 53 грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу 31.12.2014 -20.07.2015 р.р. у розмірі 36749, 72 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача позов не визнав, вважаючи звільнення позивача правомірним, та просив в задоволені позову відмовити. Свої заперечення мотивував тим, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, голослівні та такі, що викладені з перекрученням фактів, через що не можуть бути задоволеними. Посилався на те, що позивач отримав попередження про майбутнє звільнення (додаток № 1 до наказу від 31.10.2014 року № 31) з повідомленням про відсутність вільних вакансій. Однак ставити свій підпис про те, що із попередженням він ознайомлений, позивач відмовився, про що було складено відповідний акт від 31.10.2014 року, що є додатком № 2 до зазначеного наказу. Згодом, з'ясувавши вмотивовану позицію позивача щодо дотримання роботодавцем ч. 3 ст. 49-2 КЗпП щодо пропонування одночасно із попередження про звільнення іншої роботи, було підготовлено нове попередження про майбутнє звільнення - додаток № 1-1 до наказу від 31.10.2014 року № 31 із пропонуванням вакансії сектору регіонального розвитку. Однак, вказував, навіть такі дії роботодавця не вдовольнили позивача і він знову відмовився ставити свій підпис про те, що він ознайомлений із попередженням та запропонованою йому посадою, про що знову складено відповідний акт від 31.10.2014 року, що є додатком № 2-1 до зазначеного наказу. Також

Outcome: partial