Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 3.07.2016 року укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 50\~000 грн. зі сплатою 0,01 відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови укладеного договору відповідач належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 20.12.2017 року в нього утворилася заборгованість в сумі 69\~144, 19 грн., яка складається з наступного: 49\~686, 96 грн. заборгованість за кредитом, 15\~688,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 штраф (фіксована частина), 3\~268, 77 штраф (процентна частина). З урахуванням викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11 192,47 грн. та судові витрати. 25 квітня 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду. 11 грудня 2018 року було винесено ухвалу про обов`язкову явку представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовної заяви заперечив у зв`язку з відсутністю підтвердження факту видачі кредитних кошті. Під час розгляду справи суд встановив, що 13 липня 2016 року [PERSON] подав анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим фактично оформив кредит у формі кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 50\~000 грн. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку» подання анкети заяви прирівнюється до укладення договору про надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Згідно з долученої до справи роздруківки тарифів відсотки по кредиту становили 0, 01 % річних. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних причин. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте Позивач не надав жодного підтвердження факту надання кредитних коштів, що вказує на відсутність виникнення обов`язку з повернення коштів. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Проте Позивач не довів належним чином доказами обставини справи на які посилається, а зокрема факт надання кредитних коштів. Відповідно до чч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. А тому оскільки ПАТ «КБ «Приватбанк» не довів належними доказами факт наявності заборгованості та розміру даної заборгованості суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed