Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач 02.02.2021 року звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1999 року Попаснянським відділом реєстрації актів громадського стану Луганської області, актовий запис №57. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини припинено з восени 2019 року. Спільне господарство не ведеться. Спір про розподіл майна відсутній. Згода щодо утримання дитини досягнута, спільна дитина проживатиме разом з відповідачкою. 10.02.2021, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судовий розгляд на 28.05.2021. 28.05.2021, в межах встановленого судом строку, відповідачкою надано до суду заяву про визнання позову. У судове засідання позивач не з`явився, у письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила суд розглядати справу без її участі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1999 року Попаснянським відділом реєстрації актів громадського стану Луганської області, актовий запис №57 (а.с.7). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив позивач у позовній заяві та визнано відповідачкою, спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини припинено з восени 2019 року, спільне господарство не ведеться. Згода щодо утримання дитини між ними досягнута, спору про поділ майна не заявлено. Отже, надані сторонами заяви свідчать, що збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст.112 СК України підстави для розірвання шлюбу, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки, відповідачка скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає необхідним після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. На підставі викладеного, відповідно до ст. 104, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved