Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач\~ 03.02.2017\~ року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , посилаючись на те, що 20.10.2011\~ року\~ між ним та відповідачем [PERSON]\~\~\~\~\~\~\~\~\~ було укладено договір, згідно умов якого\~ відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15 000 гривень.\~ Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31.10.2016\~ року\~\~ в сумі 47\~077,47\~\~\~ гривень.\~ Просив стягнути з відповідача\~ заборгованість за договором в розмірі 47 077,47\~\~\~\~ гривень\~ та судові витрати.\~ В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві . Відповідачка не оспорювала наявності заборгованості, проте вказала, що через скрутне матеріальне становище позбавлена можливості виплатити суму заборгованості, кредитні кошти нею отримувалися на лікування малолітньої дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 20.10.2011 року, згідно умов якого відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна 30 днів пільгового періоду » . Згідно договору, Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобовязується у строк, визначений договором, виконати свої зобов?язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком , а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору . Позивач виконав обовязок перед відповідачем відповідно до умов договору відкривши картковий рахунок та надавши кредитний ліміт на платіжну картку Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість в сумі 13\~991,01 гривень за тілом кредиту , 28\~291,54 гривень по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення тілу кредиту та процентів грунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача вказані суми. Доводи [PERSON] щодо неможливості через скрутне матеріальне становище оплатити заборгованість суд не приймає до уваги, оскільки вимогами ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією та штрафів , суд зазначає наступне. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені та комісії як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів (п. 2.1.1.7.6 Умов). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. фіксована частина, 2217, 97 грн. штраф (процентна складова), не підлягають задоволенню. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду України по справі №6-1746цс16 від 16.11.2016 року : «Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин(укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.» За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог банку щодо стягнення комісії в сумі 2076,95 грн. . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial