Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач 04 листопада 2016 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року по 10 квітня 2013 року. Після розірвання шлюбу між сторонами було визначено місце проживання позивача та їх доньки, яка була зареєстрована у квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві спільної власності відповідачам. 14 жовтня 2016 року без будь-яких пояснень відповідач здійснив заміну вхідних замків квартири та вивіз речі до місця проживання батьків позивача, які мешкають за адресою: [ADDRESS]. Позивач просила усунути перешкоди в користуванні майном шляхом вселення малолітньої [PERSON], [INFO] до квартири [ADDRESS]; усунути позивачу перешкоди в користуванні майном та вселити [PERSON] до місця реєстрації та місця проживання їх дочки, до квартири [ADDRESS]; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Ухвалою від 22 грудня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Орган опіки та піклування Новокадацької районної у місті Дніпрі ради. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовну заяву не визнали та заперечували проти її задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року по 10 квітня 2013 року (а.с.17). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 05 березня 1997року Виконкомом міської Ради народних депутатів (а.с.51). Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.3 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла за умови, якщо подружжя не стало співвласниками цього житла; їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON]не є співвласником квартири [ADDRESS], тому вона не наділена правом вимагати усунення перешкод у користуванні житловими приміщеннями, яке знаходиться у власності інших фізичних осіб, зокрема у колишнього чоловіка [PERSON]. Тому, вимоги щодо усунення позивачу перешкоди в користуванні майном та вселення [PERSON] до місця реєстрації та місця проживання їх дочки, до квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Крім того, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], на день розгляду справи не досягла десятирічного віку В той же час, місцем проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є місце реєстрації її батька - [PERSON]. Разом з тим, позивачем суду не надано доказів того, що при реєстрації місця проживання малолітньої дитини, були порушені права та інтереси позивача. Крім того, батько дитини не заперечує, щоб дитина проживала за місцем його реєстрації, та жодних перешкод не створює. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна окрім випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Так, Управлінням-службою у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на засіданні розглянута заява [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], та комісія вирішила відмовити у визначенні місця проживання малолітньої доньки разом з батьком [PERSON] за вказаною адресою, у зв'язку з тим, що батько дитини не звертався з заявою про визнання місця проживання дитини (а.с.60). Але ж, згідно акту обстеження умов проживання дитини від 27.01.2017 року, встановлено, що квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі, складається з двох кімнат, загальна площа квартири 44 м2, житлова - 27 м2. Санітарний стан задовільний, зроблений косметичний ремонт, квартира облаштована необхідними меблями та побутовою техніко Разом з тим, у зв'язку з непорозумінням, складними стосунками, через постійні сварки між колишнім чоловіком та дружиною та між жінкою та свекрухою, проживати на сумісній житловій площі разом однією сім`єю неможливо (а.с.61). Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Таким чином суд, розглядаючи справу, враховуючи всі встановлені обставини і надані докази, враховуючи неприязні стосунки сторін, неможливість проживати в одній квартирі, умови проживання, житлову площу квартири, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуюче вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги незаконні, необґрунтовані, та такі, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного, і

Outcome: dismissed