Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач 04.10.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, посилаючись на те, що між [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Hyundai І30», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 11.02.2016 року в місті Маріуполі Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ TF698К, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням водія [PERSON], в результаті якої було пошкоджено застрахований в [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.03.2016 року особою, винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП, є водій [PERSON] Відповідно до Звіту від 19.02.2016 року № 0438/16 вартість матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого внаслідок ДТП застрахованого автомобіля, становить 47893,07 гривень. Відповідно до ремонтної калькуляції № 0483-16 від 24.02.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 83749,32 гривень. Згідно з актом від 28.03.2016 року № [NUMBER] вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 83845,00 гривень. Згідно з умовами договору страхування [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 80948,12 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями від 26.02.2016 року № 40056 та від 19.04.2016 року № 41527. Після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована у [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5257140, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого, в сумі 50000,00 гривень та франшизу в розмірі 1000,00 гривень. 12.07.2016 року [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, в розмірі 49000,00 гривень. 01.08.2016 року Господарським судом міста Києва було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 49000,00 гривень. Враховуючи, що різниця між фактичним розміром шкоду і страховою виплатою, яку за рішенням Господарського суду міста Києва стягнуто з [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт», становить 31948,12 гривень, позивач [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просить стягнути зазначену суму з [PERSON] на свою користь. Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Представник третьої особи [PERSON] «Страхова компанія «Український страховий стандарт» у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 01.10.2015 року між позивачем [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 100132, обєктом страхування якого став транспортний засіб «Hyundai І30», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Розмір страхової суми (КАСКО) становить 279739,00 гривень. Період дії договору з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року. 11 лютого 2016 року о 20:30 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ TF698 К СПГ», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], рухаючись по проспекту Будівельників зі сторони вулиці [PERSON] в (Центральному) районі міста Маріуполя, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції і скоїв зіткнення із автомобілем «HYUNDAI», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Також в результаті ДТП був травмований сам [PERSON], а також пасажир Ваісова Шахруха, [INFO]. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.03.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень. Згідно з протоколом огляду колісного транспортного засобу від 17.02.2016 року № 0483/16 автомобіль «Hyundai І30», державний номер [NUMBER], отримав значні механічні пошкодження, вартість пошкоджень згідно з ремонтною калькуляцією ФОП [PERSON] від 24.02.2016 року № 0483-16 оцінено у 83749,32 гривень. Відповідно до [PERSON] від 28.03.016 року № [NUMBER] ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 83845,00 гривень. Відповідно до страхового акту № UA2016021100040/L01/01від 26.02.2016 року розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку становить 56663,68 гривень, яке відповідно до платіжного доручення від 26.02.2016 року № 40056 сплачено [PERSON] Відповідно до страхового акту № UA2016021100040/L01/02від 18.04.2016 року розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку становить 24282,44 гривень, яке відповідно до платіжного доручення від 19.04.2016 року № 41527 сплачено [PERSON] Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України, договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Під страховим випадком розуміється подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону «Про страхування»). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобовязання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобовязанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обовязків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобовязання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обовязок з відшкодування шкоди не виконала (постанова Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 2471цс15). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-112цс13 від 25.12.2013 року у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). Предявляючи вимоги до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 31948,12 гривень, позивачем враховано, що на момент вчинення спірної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ««ЗАЗ TF698 К СПГ», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], як вбачається з матеріалів справи (а.с. 41), була застрахована у [PERSON] «СК «Український страховий стандарт» на підставі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5257140, який діяв на момент 11.02.2016 року, з установленим лімітом відповідальності 50000,00 гривень та розміром франшизи 1000,00 гривень, відповідно до чого розмір страхового відшкодування, на отримання якого розраховує позивач від [PERSON] «СК «Український страховий стандарт», складає 49000,00 гривень. Таким чином, 31948,12 гривень це сума, яка перевищує ліміт відповідальності [PERSON] «СК «Український страховий стандарт», а тому підлягає стягненню з [PERSON] відповідно до ст. 1194 ЦК України (80948,12 гривень 49000,00 гривень = 31948,12 гривень). Вирішуючи питання про судові витрати, суд стягує з відповідача на користь позивача у відшкодування оплати судового збору 1378,00 гривень.

Outcome: approved