Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Первісний позивач в особі ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до Відповідача в особі [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28582,34 грн., а також судового збору в суиі 285,82 грн., сплаченого ним при зверненні до суду. Звернення до суду Позивач мотивував тим, що 11.09.2014 року між ним та Відповідачем було укладено кредитний договір №500515304, за яким Позивач надав Відповідачеві кредит у суму 24333,38 грн., щщо підтверджуєтьсся випискою з особового рахунку Відповідача. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Однак, у порушення умов Договору Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.07.2015 року виникла прострочену заборгованість: -за кредитом 20452,40 грн., -за відсотками 2447,30 грн., -по комісії 4282,64 грн. Розмір неустойки (штрафу) за станом на 12.07.2015 року складає 1400,0 грн. Просив суд стягнути з Відповідача на його користь виниклу заборгованість за кредитом у сумі 28582,34 грн., а також сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 285,82 грн. (а.с.1-2). На підтвердження заявлених позовних вимог також надав відповідні документи, що свідчать про отримання Відповідачем кредиту, та ухилення ним від його сплати, серед яких є «Розписка» Відповідача (а.с.3-15, 89-103). Провадження у справі відкрите ухвалою судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.08.2015 року (а.с.25). Попереднє судове засідання було призначене на 21.09.2015 року (а.с.26). 21.09.2015 року до суду надійшла апеляційна скарга Відповідача на ухвалу судді від 13.08.2015 року, в якій з посиланням на певні норми міжнародного права просив суд закрити справу через недотримання правил підсудності за відсутністю належного відповідача, оскільки його може судити народний, а не державний суд. Також у апеляційний скарзі Відповідач зазначив те, що він є представником так званого Титульного Суверенного народу України, тому його може судити лише народний, а не державний суд, у звязку із чим він взагалі не підсудний державним судам. Крім того, на його погляд, Ленінський районний суд м.Дніпропетровська як державний суд взагалі не наділений повноваженнями розглядами справи з питань фінансово-економічної діяльності тощо (а.с.28-30). Разом з іншими додатками до апеляційної скарги також була додана заява про зупинення провадження у справі, «Офіційне звернення про захист конституційних прав і свобод», які за своїм змістом практично не відрізнялися від змісту апеляційної скарги, а також «Паспорт людини корінного народу України» та «Довідка про реєстрацію людини суспільства Суверенного Народу України» (а.с.32, 33-35, 37). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 року апеляційну скаргу Відповідача відхилено як необґрунтовану, оскільки апелянт є громадянином України, на якого розповсюджується загальна юрисдикція у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.54, 55-56). В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити їх у повному обсязі та стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитом та судовий збір, сплачений при зверненні до суду. Також надав суду заяву про правомірність та обґрунтованість заявлених Позивачем вимог, які повністю підтверджуються доданими до позову документами (а.с.86-87). Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Просили суд залишити позов без задоволення за тих обставин, що Відповідач взагалі не мав ніяких відносин з Позивачем і тому взагалі не отримував кредит. Також Відповідачем 26.10.2015 року були наданні письмові «Заперечення проти позовної заяви», в яких той просив визнати недійсною укладену між сторонами угоду згідно вимог ст.203 ЦК України (а.с.61-62а). [PERSON] надавалися суду клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, які протокольно були відхилені через їхню надуманість та не обґрунтованість (а.с.59-60, 75-76, 83-84). Крім того, 13.06.2016 року Відповідачем також надавалися суду «Письмові пояснення», в яких той просив визнати кабальним кредитний договір про надання споживчого кредиту №500515304 від 11.09.2014 року згідно вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів (а.с.105-107). 30.08.2016 року Відповідач як «Людина Титульного Суверенного народу України» звертався до суду із заявою про закриття провадження у справі згідно до вимог ч.3 ст.205 ЦПК України через відступлення права вимоги ПАТ «Альфа-Банк» новому кредитору в особі ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки тепер ніякої його заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» уже не існує (а.с.118). Згідно Договору факторингу №1 від 21.06.2016 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи», права грошової вимоги за кредитним договором №500515304 від 11.09.2014 року перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.128-133, 134, 135-140). У звязку із цим 20.10.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» як належний Позивач звернулося до суду із заявами про процесуальне правонаступництво, до якого було також додане адресоване Відповідачеві «Повідомлення про відступлення», та про стягнення з Відповідача на його користь заборгованості у сумі 28582,34 грн. та судового збору в розмірі 285,82 грн. (а.с.119-120, 127, 141, 154). В судовому засіданні 20.10.2016 року представники Відповідача [PERSON] та [PERSON] просили суд надати час для ознайомлення з матеріалами справи. В судове засіданні 26.10.2016 року Відповідач та його представники не прибули в судове засідання. Надіслали до суду заперечення проти позову, в яких просили відмовити ПАТ «Альфа-Банк» у позові (а.с.156-158), клопотання про надання Позивачем оригіналів документів, оскільки в розділі №2 кредитного договору нібито хтось із співробітників банку нібито сфальшував підпис Відповідача (а.с.159-160), а також заяву про перенос слухання справи (а.с.161). Представник Позивача заперечував проти задоволення заяв представників Відповідача через їхню необґрунтованість, безпідставність та спрямованість на подальше затягування розгляду справи з метою ухилення Відповідача від цивільної відповідальності за позовом за тієї обставини, що Відповідач не може нести відповідальність за належність до так званої «Суверенної Титульної держави», якою вже займаються правоохоронні органи. Тому вимагав завершення розгляду справи за відсутності Відповідача та його представників, оскільки факти отримання Відповідачем кредиту та ухилення його від сплати кредиту повністю спростовуються доданими до позову документами. Заслухавши пояснення представника Позивача та враховуючи раніше надані пояснення Відповідача та його представників, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до того висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобовязаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.550 ЦК України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 11.09.2014 року між первісним позивачем в особі ПАТ «Альфа-Банк» та Відповідачем в особі [PERSON] було укладено кредитний договір №500515304, за яким Позивач надав Відповідачеві кредит у суму 24333,38 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача (а.с.3-7, 89-103, 123). Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту (а.с.3-7). Однак, у порушення умов Договору Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.07.2015 року виникла прострочену заборгованість: -за кредитом 20452,40 грн., -за відсотками 2447,30 грн., -по комісії 4282,64 грн. Крім того, у звязку з систематичним порушенням Відповідачем своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства (ст.ст.258 ч.2 п.1, 266 ЦК України) та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка, сума якої складає 1400,0 грн.. Згідно Договору факторингу №1 від 21.06.2016 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи», права грошової вимоги за кредитним договором №500515304 від 11.09.2014 року перейшли від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.128-133, 134, 135-140). У звязку із цим 20.10.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» як належний Позивач звернулося до суду із заявами про процесуальне правонаступництво, до якого було також додане адресоване Відповідачеві «Повідомлення про відступлення», та про стягнення з Відповідача на його користь заборгованості у сумі 28582,34 грн. та судового збору в розмірі 285,82 грн. (а.с.119-120, 127, 141, 154). Згідно Договору факторингу №1 від 21.06.2016 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи», права грошової вимоги за кредитним договором №500515304 від 11.09.2014 року перейшли до ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.128-133, 134, 135-140). У звязку із цим 20.10.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» як належний Позивач звернулося до суду із заявами про процесуальне правонаступництво, до якого було також додане адресоване Відповідачеві «Повідомлення про відступлення», та про стягнення з Відповідача на його користь заборгованості у сумі 28582,34 грн. та судового збору в розмірі 285,82 грн. (а.с.119-120, 127, 141, 154). Таким чином, право Позивача є порушеним і тому підлягає захисту. Тому суд стягує з Відповідача в особі [PERSON] на користь Позивача в особі ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у сумі 28582,34 грн., а також судовий збір у сумі 285,82 грн., сплачений ним при зверненні до суду (а.с.1-2, 2а, 141). Суд не приймає заперечення Відповідача проти позову, вважає їх хибними, надуманими і такими що не заслуговують на увагу, оскільки вони скеровані на затягування розгляду справи з метою ухилення Відповідача від передбаченої законодавством цивільної відповідальності. На підставі викладеного,

Outcome: approved