Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому позивач вказував, що з відповідачем по справі укладений договір № KRKRRX00460075 від 22.11.2006 року, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1736 грн. 90 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в періода сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач станом на 16 січня 2014 року має заборгованість, яка складається з наступного: 5175,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,62 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16033,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1102,48 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, вказав, що вважає строк позовної давності не пропущеним, оскільки діючими умовами отримання кредиту передбавчено спеціальний строк у п»ять років. Крім того, строк було перервано оплатою відповідачем частини боргу в липні 2010 року. Відповідач [PERSON] з позовом не згоден в повному обсязі. Суду пояснив, що ним справді було підписано заявку позичальника, та взято кредит для іншої особи, кредит погашався частково. В липні 2010 року на вимогу банку ним особисто було погашено тіло кредиту, та представник його запевнив, що боргів він більше не має Через місяць його було позбавлено волі, з 31.08.2010 р. по 25.02.2014 р. він перебував в місцях позбавлення волі. Протягом всього цього часу позивач не звертався до нього про стягнення боргу. Суд, оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. 22.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір № KRKRRX00460075, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1736 грн. 90 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» Договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач [PERSON] станом на 16.01.2014 р. має заборгованість, яка складається з наступного: 5175,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 840,62 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16033,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1102,48 грн. - штраф (процентна складова). Встановленим у судовому засіданні фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку: Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У відповідності до ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Суд, дослідивши матеріали справи доходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, після його переривання, а саме з липня 2010 року та до подачі позивачем позовної заяви до суду в лютому 2014 року. Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів укладання договору про збільшення позовної давності на який посилається позивач в позовній заяві. Так, відповідно до наданої суду копії заявки позичальника текст, згідно якого відповідач ознайомлений з умовами кредитування банку фактично відсутній, оскільки на копії наданій позивачем текст викладений нерозбірливо, зміст тексту встановити неможливо. Сам відповідач в судовому засіданні заперечував як факт підписання договору про збільшення строку позовної давності так і факт ознайомлення його з умовами кредитування в банку так і з фактом роз»яснення йому подовженого строку позовної давності. Крім того, суд вважає неналежним доказ доданий позивачем під назвою «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)» без номеру та без дати, оскільки з вказаного документу не зрозуміло яким органом та коли його було прийнято чи затверджено, з якого часу він діє та протягом якого періоду. Позивачем не було надано рішення яким його було введено в дію, та час протягом якого в установі позивача діяли саме ці умови отримання кредиту. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить до висновку, що позивачем не виконана вказана вимога, та відсутні підстави вважати, що на момент підписання відповідачем заяви позичалька діяли саме умови кредитування на які посилається позивач. Таким чином, суд вважає недоведеною належним чином обставину укладання з відповідачем письмового договору збільшення позовної давності, та приймає до уваги, що загальний строк позовної давності позивачем по справі пропущено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed