Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач 09. 02. 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі проживає вона зі своєю донькою [PERSON] та онукою. Також вказувала, що в квартирі окрім неї зареєстрований ще колишній чоловік її доньки - [PERSON], [INFO], з яким вона розлучилася в 2015 році. Зазначила, що відповідач по справі - [PERSON] не проживає в належній їй квартирі з 2011 року по даний час. Місце проживання його їй не відоме. Відповідач не сплачує комунальні платежі, особистих його речей в квартирі немає. В зв'язку з реєстрацією відповідача в квартирі вона змушена нести додаткові витрати, пов'язані з надлишковою оплатою комунальних послуг. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про день та час розгляду справи був повідомлений через оголошення в пресі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до реєстраційного посвідчення Черкаського об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 11.03.1992 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі довідки ЖЕК № 113 від 03.03.1992 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів їх сімей, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно довідки № 13 від 01.02.2016 р., виданій ОСББ «Весна», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані п'ять осіб: власник - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - чоловік, [PERSON], [INFO] - донька, [PERSON], [INFO] - онучка та відповідач по справі [PERSON], [INFO] - зять. Факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актом обстеження сусідів, які підтвердили, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 2011 року по даний час. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Судом встановлено, що договір про користування спірною квартирою між сторонами не укладався. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що відповідач понад 1 рік не проживає в [ADDRESS], не користується житлом, однак добровільно з реєстрації не знявся, чим створює перешкоди позивачу в розпорядженні своїм майном. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved