Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач 11.08.2017 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.03.1983 року. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, проживають окремо й не ведуть спільного господарства, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.09.2017, після надходження інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі та призначено по справі судове засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018 у зв'язку із звільненням судді [PERSON], справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 26.02.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилавшись на обставини, викладені у позові. Також пояснила суду, що позивач з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини та не проживають разом понад 20 років, а відтак сенсу зберігати даний шлюб у позивача немає. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Зазначив суду, що вони дійсно більше 20 років проживають окремо. Фактично сім'я розпалась, а тому просив суд не надавати строк на примирення та розірвати даний шлюб. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 11.03.1983 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом РАГСу Індустріального району адміністрації м.Хабаровська (а/з №377), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення представника позивача та відповідача у судовому засіданні, сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства понад 20 років, намірів зберігати шлюб сторони не мають. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів сторін у справі, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved