Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.01.2009 року приблизно о 15 годині на 173 кілометрі автодороги Енергодар-Василівка-Бердянськ в Приморському районі Запорізької області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілю Great Wale Safe, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та автомобілю ГАЗ-31105, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Згідно вироку Приморського районного суду Запорізької області від 13.12.2011 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний [PERSON], який працював водієм-інкасатором відділення «Бердянська філія Запорізького РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк». В дорожньо-транспортній пригоді постраждало чотири особи. Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 13.12.2011 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», як з власника транспортного засобу, у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого [PERSON] було стягнуто 22450 грн. та на користь потерпілої [PERSON] - 12450 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив виплату вказаних вище сум. Посилаючись на викладені обставини та вимоги ст.1191 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на свою користь з [PERSON] 34900 грн. та судові витрати в сумі 349 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Ковалишкін В.В. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та зазначив, що на даний час не має можливості сплатити одразу таку суму. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Приморського районного суду Запорізької області від 13.12.2011 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний [PERSON], який працював водієм-інкасатором відділення «Бердянська філія Запорізького РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк». Цим же вироком з ПАТ КБ «ПриватБанк», як з власника транспортного засобу, у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого [PERSON] було стягнуто 22450 грн. та на користь потерпілої [PERSON] - 12450. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Грошові кошти стягнуті вироком Приморського районного суду Запорізької області від 12.12.2011 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] та [PERSON] були сплачені банком, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.03.2013 року та меморіальним ордером від 21.11.2013 року, відповідно. З огляду на наведені приписи закону та встановлені обставини, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved