Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

ПАТ «Укртрансгаз» в особі Одеського Лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» звернулося з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру №25 в будинку 22А корпус 4 по вул.Балківська в м.Одесі та витребування її з чужого незаконного володіння. В обгрунтування вимог позивач посилався на те, що вказана квартира є державною власністю. При проведенні інвентаризації державного майна стало відомо, що квартира за договором купівлі-продажу перейшла у власність [PERSON], тоді як ПАТ «Укртрансгаз» не вчиняло дій по розпорядженню даним майном. На підставі зазначеного позивач вважає, що відповідач без належних законних підстав отримала квартиру у власність. В ході розгляду справи до участі залучено в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON], які є законними представниками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та зазначив, що товариство є власником квартир та виділило її в користування [PERSON], як своєму працівнику, позивачем не було вчинено дій для її приватизації. Органом приватизації неправомірно проведено приватизацію державного майна без отримання необхідних документів. Позивач не заперечує проти переходу [PERSON] у власність квартири, але приватизація має відбутися відповідно до вимог закону, тобто після передання будівлі до територіальної громади. А до того часу поки квартира зареєстрована за [PERSON], товариство не може нічого зробити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти вимог вказуючи на те, що угода укладена на законних підставах, квартира була приватизована, тому відсутні підстави для задоволення позову. Третя особа [PERSON], який є законним представником [PERSON] та [PERSON], також заперечував проти вимог та зазначив, що він мав повне право на отримання квартири у власність, оскільки вона була придбана товариством саме для нього. Адміністрація позивача надала згоду на приватизацію, тому він мав право розпорядитися майном. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що ПАТ «Укртрансгаз» утворено шляхом реорганізації дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», засновником та одноосібним акціонером якого є НАК «Нафтогаз України». Одеське лінійно-виробниче управління магістральних газопроводів є структурним підрозділом філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз». Для забезпечення працівників підприємства житлом у 2005 році було укладено договір інвестування №Бал-2-97 від 25.05.2009 року між ПП «Прогрес-Рієлтор» та ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі директора філії Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» [PERSON], за яким забудовник ПП «Прогрес-Рієлтор» будує будинок і по закінченню будівництва та введення в експлуатацію передає у власність ДК «Уктрансгаз» НАК «Нафтогаз України» обєкт інвестування, а саме квартиру №25 в будинку 22А корпус 4 по вул.Балківська в м.Одесі. На підставі акту введення в експлуатацію від 25.04.2008 р. та акту приймання-передачі від 17.06.2008 року НАК «Нафтогаз України» виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Згідно з розпорядженням КМ України «Про реорганізацію дочірніх компаній НАК «Нафтогаз України» від 13.06.2012 року №360-р та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорганізацію ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» від 18.07.2012 року №530 було припинено діяльність позивача внаслідок його реорганізації шляхом перетворення в ПАТ «Укртрансгаз». Відповідно до п.1.2 статуту ПАТ «Укртрансгаз» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України». Як вбачається з інвентарної картки обліку ОЗ №103000011936 та довідки №1534/09-01 від 12.10.2016 року спірна квартира знаходиться на балансі філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз». Як видно з розпорядження Департаменту міського господарства, 07.06.2013 року було задоволено клопотання [PERSON] та передано спірну квартиру в спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, на підставі чого 07.06.2013 року видано свідоцтво про право власності на житло на ім'я [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Із договору купівлі-продажу вбачається, що 24.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [PERSON]. Відповідно до інформаційної довідки від 04.07.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значаться відомості про реєстрацію права власності на квартиру за НАК «Нафтогаз України», форма власності - державна, внесення запису - 03.06.2009 року, підстава виникнення - свідоцтво про право власності САС 637334 від 18.05.2009 р., в наступному, 29.09.2014 р., право власності зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а вже 24.12.2015 року зареєстровано за [PERSON] на підставі вказаного договору . Судом встановлено також, що 27.05.2009 року профспілковим комітетом Одеського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів було прийнято рішення про виділення квартири №25 в будинку 22А корпус 4 по вул.Балківська в м.Одесі [PERSON] на склад сімї один чоловік зі зняттям з квартирного обліку та звернення з проханням до Малиновської РВК затвердити рішення адміністрації та профкому і видати ордер . Клопотання управління було розглянуто та головою Малиновської районної адміністрації прийнято розпорядження №383/01-06 від 16.07.2009 р. про видачу ордеру [PERSON]. 23.07.2009 року було видано ордер за №008734 серія МР. Станом на 21.12.2015 року в квартирі проживали і були зареєстрованими [PERSON]М, [PERSON]С дружина, доньки [PERSON] та [PERSON]. Оцінивши усі надані докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що право власності на квартиру з державної власності до територіальної громади не передавалося. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.\~ Відповідно до вимог ст.1 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Статтею 12 Закону визначено, що власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Частиною 9 статті 8 Закону передбачено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Нормами ч.1 ст.388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, у випадку якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Нормами ст.ст.15,16 ЦК України передбачено право на захист цивільних прав та інтересів з правом звернення до суду в спосіб визначений законом. Згідно з нормами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи те, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено при наявності у [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності виданого після приватизації житла, вчиненої відповідно до розпорядження Департамента міського господарства, які не визнавалися недійсними, суд прийшов до висновку, що підстав для визнання права власності за позивачем на квартиру №25 в будинку 22А корпус 4 по вул.Балківська в м.Одесі та витребування її з володіння відповідача немає. За встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed