Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Лінія Стилю», ТОВ «Майнер» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, розірвання кредитного договору та договору поруки. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.01.2011 року провадження у справі в частині вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Майнер» та ТОВ «Лінія стилю» закрито. Ухвалою цього ж суду від 22.02.2011 року справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості та розірвання договорів передано за підсудністю у порядку ст. 116 ЦПК України до Печерського районного суду м. Києва. В ході розгляду даної справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до банку про визнання недійсним договору поруки від 06 лютого 2008 року, який у кладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Зустрічний позов ухвалою суду від 03 червня 2014 року за клопотанням представника [PERSON] залишено без розгляду. 03 березня 2014 року Печерським районним судом м. Києва за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про залишення без розгляду вимог банку до відповідачів про розірвання договору поруки та кредитного договору. До початку розгляду справи по суті представник позивача збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми боргу за кредитним договором. Представник позивача у судовому засіданні підтримала пред'явлені вимоги. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою [PERSON] 06 лютого 2008 року був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 2346000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком на 120 місяців. 06.02.2008 року з метою забезпечення виконання відповідачкою зобов'язання за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався відповідати перед позивачем у повному обсязі на тих же умовах, що й позичальник, щодо належного виконання зобов'язання . Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачкою за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідачкою [PERSON] було порушено порядок погашення кредиту за договором, загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 33 929 381, 71 грн. з яких: - заборгованості за кредитом - 2 113 889, 54 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 20.01.2014 року р. 16 896 319,09 грн. нарахованої за період з 15.08.2008 року по 20.01.2014 року; - заборгованість за відсотками - 1 236 479,97 доларів США , що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 20.01.2014 року р. 9 883 184,40 грн. нарахованої за період з 15.08.2008 року по 20.01.2014 року; - нарахованої пені - 7 149 878, 22 грн. за період з 20.01.2011 р. по 20.01.2014. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за кредитним зобов'язанням у тому ж обсязі, на тих же умовах та у строки, що і позичальник за виконання ним основного зобов'язання. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина, що відповідачкою [PERSON] порушено передбачений договором порядок погашення заборгованості, тому вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Оскільки з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з яким останній виступає поручителем [PERSON] за основним зобов'язанням, спірна сума підлягає солідарному стягненню з відповідачів в порядку ст. 554 ЦК України. Обґрунтовуючи заперечення проти позову банку, представник відповідача посилається на те, що відповідач не укладав 06 лютого 2008 року договір поуки з позивачем, підпис від імені [PERSON] в тексті договору виконано не ним, а іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З метою підтвердження зустрічних вимог представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про призначення по справі судової-почеркознавчої експертизи. Разом з тим, зустрічний позов [PERSON] ухвалою суду від 03 червня 2014 року за клопотанням його представника залишено без розгляду до вирішення судом питання про призначення вищевказаної експертизи. Таким чином, відповідачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що договір поруки був підписаний не ним, а іншою особою. Оскільки в ході розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо повернення в обумовлені правочином строки спірних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову банку. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору державного мита у розмірі 1943 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved