Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ковельське міськрайонне територіальне медичне обєднання про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування позову покликається на те, що вироком апеляційного суду Волинської області від 27.04.2016, який набрав законної сили 27.04.2016, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України засудженого [PERSON] звільнено від призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] малолітня потерпіла [PERSON], [INFO] отримала тілесні ушкодження та змушена була знаходитись на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ЦРЛ Ковельського МТМО в період з 03.08.2015 по 10.08.2015. Згідно з довідкою про вартість лікування, на лікування потерпілої [PERSON] витрачено кошти в сумі 821,66 грн. Прокурор вказує, що дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої був [PERSON] та її наслідки отримання [PERSON] тілесних ушкоджень перебувають у прямому причинному звязку. Просив стягнути з [PERSON] на користь фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради витрати, понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину в сумі 821,66 гривень. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Представник Ковельського МТМО в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши прокурора, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] засуджений за те, що він, 03.08.2015, біля 17 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись на ділянці автодороги, яка пролягає по вулиці Воля м. Ковеля, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 б), п.2.9 а), п.12.1, п. 21.11 б), неправильно оцінивши дорожню ситуацію, проявив необачність, не врахував дорожню обстановку на даній ділянці дороги та не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого при виїзді на автодорогу, яка пролягає по вул. Володимирській м. Ковелі, не впорався з керуванням та вчинив наїзд на огорожу та приміщення житлового будинку № 24, що по вул. Володимирській в м. Ковелі, в результаті яких малолітній пасажир [PERSON], [INFO] отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 295 від 28.12.2015 за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Згідно із ч. 6 ст.ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено в судовому засіданні, фінансування стаціонарного лікування потерпілої від злочину проводилось за рахунок коштів міського бюджету, загальний розмір затрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] відповідно до листа фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради складає 821,66 грн. Відшкодування коштів на лікування станом на 12.03.2018 не проводилось. Положеннями ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Виходячи з положень даної статті, особа, яка вчинила злочин, крім загального обовязку відшкодувати шкоду потерпілому від злочину, зобовязана відшкодувати закладу охорони здоровя витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоровя особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями КК України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоровя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок). Згідно п. 2 Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Згідно п. 4 вказаного Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Як вбачається з довідки Ковельського МТМО № 05/2016 від 20.01.2016 про вартість лікування, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у ЦРЛ Ковельського МТМО з 03.08.2015 по 10.08.2015. В стаціонарі проведено 7 ліжко-днів. Вартість лікування 7 ліжко-днів у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ЦРЛ з 03.08.2015 по 10.08.2015 становить 821,66 грн. Згідно п. 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. На час прийняття рішення по справі дані про добровільне відшкодування відповідачем зазначених витрат відсутні, тому такі підлягають до стягнення в примусовому порядку. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що закладом охорони здоровя, в якому перебувала на лікуванні потерпіла від злочину, витрачено державні кошти, розмір яких підтверджено дослідженими по справі доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача коштів в сумі 821,66 гривень на лікування потерпілої від злочину. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved