Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 38 260,72 грн. заборгованості за кредитним договором від 11.09.2008 року, а також понесених судових витрат (а.с.3-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.09.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №CNXRRX04840140 про надання останній кредит у розмірі 5 365,88 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені. Станом на 17.11.2016 року загальна заборгованість становить 38 260,72 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлена у відповідності до ч.5 ст.74, ч.3 ст.76 ЦПК України (а.с.40). Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного: Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до кредитного договору №CNXRRX04840140 від 11.09.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 5 365,88 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9,10-12). Форма договору складається із заяви позичальника, памятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Відповідно до умов договору, відповідач взяв на себе зобовязання здійснювати погашення по кредиту, процентам за його користування, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач взяті на себе обовязки за цим договором забезпечення своєчасного погашення кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісії порушив. Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.7-8) станом на 17.11.2016 року погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановлених кредитним договором умов, кредит погашався не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту 3 650,04 грн, заборгованість по відсоткам 176,25 грн, заборгованість по комісії - 578,61 грн, пеня 31 557,69 грн. Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Пунктом 5.1. кредитного договору визначено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення по кредиту, але не менше 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. у справі №1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки закон (ч.3 ст. 551 ЦК) не визначає обов'язковою умовою для зменшення розміру пені одночасну наявність обох підстав, тобто наявність значного перевищення розміру збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення, суд має право зменшити розмір неустойки за наявності будь-якої однієї з зазначених в ч.3 ст. 551 ЦК підстав. За таких обставин, суд вважає, що розмір пені за несвоєчасність виконання зобовязань 31 557,69 грн за 2 830 прострочених днів (згідно розрахунку), є явно несправедливим по відношенню до відповідача, оскільки він перевищує розмір збитків, заподіяних банку невиконанням відповідачем умов кредитного договору. З огляду на зазначене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, що закріплені в ст. 3 ЦК України, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, а також те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, суд дійшов висновку про зменшення пені за прострочення виконання зобовязань. Суд визначає розмір пені за період з 10.03.2009 року по 17.11.2016 року за 2 830 прострочених днів (згідно розрахунку) в сумі 1 грн за кожен день прострочення, тобто 2 830 грн. Відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, при порушення клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанні, передбаченому договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню штраф 500 грн (фіксована частина) та 361,75 грн ((3 650,04 грн + 176,25 грн + 578,61 грн + 2 830,00 грн) = 7 234,90 х 5%) (процентна складова). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а тому слід стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору №CNXRRX04840140 від 11.09.2008 року на загальну суму 8 096,65 грн . Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 291,61 грн(1378,00х8 096,65/38 260,72) На підставі наведеного,

Outcome: partial