Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року № 11330872000. Свій позов мотивувало тим, що 11 квітня 2008 року між відповідачем та АКІБ «УкрСиббанк» (згодом перейменоване на ПАТ «Укрсиббанк») укладений вказаний договір. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 19000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит в повному обсязі не пізніше 10 квітня 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів з дати відкриття кредиту проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць застосовується розмір процентної ставки, який діяв в попередньому місяці. Погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 290,00 доларів США 11 числа кожного місяця. 04 лютого 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до зазначеного договору, відповідно до умов якої перенесені строки виконання зобов'язань зі сплати процентів та змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 11 квітня 2028 року. Відповідач свої зобов'язання не виконує, а тому станом на 07 липня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 18 936,81 доларів США, що за курсом НБУ становить 223 967,46 грн., з яких: 16517,11 доларів США - кредитна заборгованість, 2248,14 доларів США - заборгованість по процентам, 34,10 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів, 137,46 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримаву повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Крім того, в додаткових письмових поясненнях від 01 жовтня 2014 року зазначив, що відповідачем 05 серпня 2014 року здійснено оплату на рахунок позивача в розмірі 2239,67 грн. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку з відсутністю осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 527, 530, 536, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між сторонами укладений договір про надання споживчого кредиту № 11330872000. Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) в сумі 19 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування. Позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 10 квітня 2018 року шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 290,00 доларів США. Відповідно до п.1.3.1 договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів з дати видачі кредиту процентна ставка встановлена в розмірі 13,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць застосовується розмір процентної ставки, який діяв в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної п. 1.3.1 договору. Кредит надано на споживчі цілі. За порушення позичальником термів погашення будь-яких грошових зобов'язань, банк має право вимагати сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті (п.8.1 договору). Відповідно до п. 5.5 договору, в разі не сплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений договором день більше ніж на 1 місяць, та/або порушення умов договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів.. (а. с. 5-12). Додатковою угодою від 04 лютого 2009 року до договору від 11 квітня 2008 року, укладеною між сторонами, останні домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальником зі сплати процентів та змінили кінцевий термін повернення кредиту на 11 квітня 2028 року (а. с. 13). Відповідач свої зобов'язання виконує не належним чином. 13 червня 2014 року позивачем на його адресу направлена вимога за № 30-11/13420 про погашення простроченої заборгованості протягом 31 дня з дня одержання вимоги, що підтверджується квитанцією та реєстром рекомендованих листів (а. с. 27-29). Вимога залишилась без задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за договором станом на 07 липня 2014 року виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку, становить 18 936,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 липня 2014 року становить 223967,46 грн., з яких: 16517,11 доларів США - кредитна заборгованість, 2248,14 доларів США - заборгованість по процентам, 34,10 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів, 137,46 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів. При цьому, суд бере до уваги, що відповідачем 05 серпня 2014 року здійснено оплату на рахунок позивача в розмірі 2239,67 грн. Натомість, відповідно до наданої позивачем копії квитанції від 05 серпня 2014 року № 163 в розділі «призначення платежу» зазначено «судовий збір позичальник [PERSON].». За подання до суду позовної заяви майнового характеру позивачем сплачена сума судового збору в розмірі 2239,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09 липня 2014 року № 0010149294 (а. с. 1). Враховуючи, що розмір судового збору, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви, відповідачем відшкодовано під час розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача порушенні, порушені права підлягають відновленню, а позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості, розмір якої встановлений в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved