Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач 03.08.2018 року звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до [PERSON] , ПП «Турист-Азов» про стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.01.2014 року у місті Львові був укладений Договір №1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов». Сторонами Договору були: з однієї сторони в статусі «Інвестор» - Приватне підприємство «Турист-Азов», в особі директора [PERSON] і громадянин України [PERSON] , з іншої сторони, в статусі «Виконавець 2» - Фізична особа-підприємець [PERSON] . Договір №1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» від 10.01.2014 року є змішаним договором, що містить ознаки інвестиційного договору на будівництво, укладений між інвесторами ПП «Турист-Азов» в особі директора [PERSON] та фізичною особою [PERSON] , які є замовниками будівництва бази відпочинку за адресою: [ADDRESS] , та договору підряду, за яким ФОП [PERSON] є одним із підрядників та, відповідно, виконавцем визначених договором робіт. Пунктом 2 Договору визначено, що Виконавець 1 і Виконавець 2 зобов`язуються вчасно та якісно виконати роботи, передбачені Додатком 1 до цього Договору та здати Об`єкт в експлуатацію у встановлений термін. Пунктом 3 Договору встановлено обов`язок Інвестора надати Виконавцям будівельний майданчик, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку та розмірах, передбачених окремими договорами. Додатком №1 до Договору сторонами був погоджений календарний графік будівельних робіт по будівництву бази відпочинку ПП «Турист-Азов». Пунктами 15, 16 і 18 наведеного додатку було визначено види робіт, які мав виконати позивач. 19.11.2014 року у м.Вінниці відбулась технічна нарада по будівництву пансіонату «Турист-Азов», результати якої були оформлені Протоколом технічної наради і 20.11.2014 року були затверджені власником ПП «Турист-Азов» [PERSON] Зазначеним протоколом наради було також визначено обов`язки кожного з учасників наради на період продовження будівництва об`єкта. Таким чином, сторони підбили підсумки зробленого і підтвердили факт продовження дії договору від 10.01.2014 року. На виконання договору підряду та протокольних рішень технічної наради від 19.11.2014 року позивачем було підготовлено і подано на затвердження, а відповідачем [PERSON] затверджено кошториси на виконання будівельних робіт: від 15.01.2015 року (затверджений 17.01.2016 року) - на суму 1 749 091,00 грн.; від 01.04.2015 року (затверджений 04.04.2015 року) - на суму 2 232 592,00 грн.; від 01.05.2015 року (затверджений 03.05.2015 року) - на суму 958 290,00 грн. Всього на суму 4 939 973,00 грн. Порядок фінансування робіт сторони погодили п. 5.2. Протоколу технічної наради, в якому зазначено, що функції директора ПП «Турист-Азов» виконує [PERSON], яка, поряд з іншим, формує, приймає від усіх підрядників заявки та зведені потреби у оплатах, авансах, на матеріали та оплату коштів за виконанні роботи. Порядок здачі виконаних робіт на об`єкті сторони зафіксували ч. 4 п. 5.5 Протоколу технічної наради, вказавши, що Генеральний підрядник [PERSON] приймає від усіх субпідрядників закінчені роботи на підставі прийомо-здавальних актів та підписує їх від імені Власника ( [PERSON] ). Такий порядок передання та прийняття визначений також ч. 4 ст. 882 ЦК України. Позивач оформляв акти виконаних робіт, а комісія на чолі з представником відповідачів та генеральним підрядником - [PERSON] , уповноваженим, згідно з визначеними протокольним рішенням обов`язками, прийняла від нього виконані роботи, що засвідчила своїми підписами на актах. Позивач виконав передбачені Договором і визначені кошторисами роботи, що підтверджується Актами про виконані роботи (актами прийому-передачі) від 03.07.2015 року, проте відповідачі не виконали зобов`язання у повному обсязі щодо оплати виконаних робіт станом на 15.06.2018 року на загальну суму розміром 1 017 999,00 грн. На підставі наведеного вище позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просив суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти розміром 1 017 999,00 грн. Відповідачем [PERSON] у заперечення позовних вимог було подано відзив на позовну заяву. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2019 року було задоволено клопотання представника відповідачів та витребувано для огляду та дослідження в судовому засіданні з Верховинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу №340/727/15-ц позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення завданих збитків внаслідок неповернення майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про врегулювання взаємовідносин та стягнення 1 486 810,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково суду пояснив, що твердження відповідача [PERSON] у відзиві на позов про пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки позивачем строк позовної давності не пропущений. Щодо рішення суду у цивільній справі №340/727/15-ц за участю [PERSON] та [PERSON] , яка перебувала у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області, то воно не стосується предмету позову у даній справі і не має преюдиційного значення щодо встановлених судом обставин, оскільки предметом розгляду вказаної вище справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] виступали вимоги щодо стягнення коштів за використані позивачем [PERSON] будівельні матеріали при будівництві бази відпочинку ПП «Турист-Азов», а в справі №127/19129/18 предметом розгляду є вимоги щодо стягнення коштів, які не були виплачені відповідачами за виконані роботи ФОП [PERSON] на об`єкті зазначеного будівництва. Крім того сторони у вказаних справах не є тими самими. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково суду пояснив, що ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 року у справі №340/727/15-ц були встановлені обставини, що мають значення для вирішення спору між сторонами у даній справі. Зокрема те, що 14.07.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір №1 про врегулювання взаємовідносин. Пунктом 1 цього договору сторони визнали, що відповідно до домовленості із замовником [PERSON] , підрядник ФОП [PERSON] зобов`язується за завданням замовника виконати комплекс будівельно-монтажних робіт по будівництву будинків та споруд за адресою: [ADDRESS] , а також за адресою: Чеська республіка, Карло-Варський регіон, с. Мізеролі. Пунктом 2 договору від 14.07.2015 року, сторони підтвердили, що за виконані роботи ФОП [PERSON] отримав аванси на загальну суму 723 355,00 грн., а також кінцевий розрахунок в сумі 1 052 370,00 грн. для повного розрахунку з працівниками та постачальниками. При цьому сторони домовились, що вказана сума є кінцевою і корегуванню не підлягає. Детальні розрахунки наведені в Акті взаємозвірки фактично виконаних об`ємів і вартості робіт станом на 15.07.2015 року, який є невід`ємною частиною договору №1 від 14.07.2015 року про врегулювання взаємовідносин. Актом також було розраховано збитки, заподіяні бригадами [PERSON] власнику [PERSON] через порушення термінів здачі робіт, загальний розмір яких становить 1 486 810,00 грн. З Актом взаємозвірки фактично виконаних об`ємів і вартості робіт на об`єкті бази відпочинку ПП «Турист-Азов» станом на 15.07.2015 року [PERSON] погодився і підписав його. Грошові кошти у розмірі 1 052 370,00 грн. для повного розрахунку з працівниками та постачальниками [PERSON] було виплачено згідно з видатковими касовими ордерами від 14.07.2015 року на суму 583 649,00 грн. та 468 721,00 грн., як це було визначено розділом 2 Договору №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року. Також представник відповідачів зауважив, що у своєму зустрічному позові до [PERSON] від 08.02.2016 року у справі №340/727/15-ц, яка перебувала у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області, фізична особа [PERSON] , оспорюючи Договір №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року, обґрунтовував позовні вимоги тим, що [PERSON] безпідставно застосував штрафні санкції не передбачені жодним з договорів між ними. Як наслідок, [PERSON] не оплачено виконані роботи та поставлені матеріали на об`єкті - база відпочинку ПП «Турист-Азов» в Генічеському районі Херсонської області на суму 1 486 810,00 грн. Вимагаючи визнати договір від 14.07.2015 року недійсним, [PERSON] зазначав у зустрічному позові, що наведений Договір та Акт взаємозвірки ним були підписані під психологічним тиском [PERSON] , який погрожував йому невиплатою грошей взагалі у випадку їх не підписання. Також посилався на те, що 03.07.2015 року ним було підготовлено Акти прийому виконаних робіт на загальну суму 1 018 026,00 грн., які були підписані генеральним підрядником [PERSON] , головним проектувальником [PERSON] і завідуючим центральним складом на об`єкті [PERSON] . Однак, [PERSON] відмовився їх підписати і оплатити виконані роботи. [PERSON] також не були оплачені послуги з перевезення вантажу. Всього за матеріали і доставку [PERSON] не доплатив [PERSON] коштів у розмірі на загальну суму 468 784,00 грн. З цих підстав [PERSON] просив Верховинський районний суд Івано-Франківської області відмовити у задоволенні первинного позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов, визнавши наведений вище договір від 14.07.2015 року недійсним та стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 1 486 810,00 грн. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2016 року у справі №340/727/15-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 року, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] було відмовлено, оскільки позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували його вимоги та свідчили про вчинення правочину, а саме Договору №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року, між сторонами під впливом насильства. Отже, на думку представника відповідачів, предмет спору у справі №340/727/15-ц і справі №127/19129/18 є тотожним - неоплачена [PERSON] вартість виконаних робіт ФОП [PERSON] , відповідно до Актів прийому виконаних робіт від 03.07.2015 року. Різниця має місце лише у сумах грошових коштів, які позивач просить стягнути з відповідачів, яка становить 27,00 грн., що є поступкою позивача. При цьому вимоги щодо стягнення 468 784,00 грн. за перевезення вантажу позивачем не ставляться. Таким чином, представник відповідачів вважає, що зобов`язання відповідачів щодо розрахунку з позивачем були виконані у повному обсязі, а тому його позов до них з вимогами про стягнення коштів у розмірі 1 017 999,00 грн. є безпідставними та не доведеними. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 340/727/15-ц, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлені та не заперечуються сторонами обставини про те, що 10.01.2014 року у місті Львові був укладений Договір №1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов». Сторонами Договору були: з однієї сторони в статусі «Інвестор» - Приватне підприємство «Турист-Азов», в особі директора [PERSON] і громадянин України [PERSON] , з іншої сторони, в статусі «Виконавець 2» - Фізична особа-підприємець [PERSON] (Т.1 а.с. 5-6). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24.04.2018 року у цивільній справі №136/14/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів, було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12.12.2017 року, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову (Т.1 а.с. 37-40). Наведеною вище постановою Апеляційного суду Вінницької області було встановлено такі обставини відносно сторін: Договір №1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» від 10.01.2014 року є змішаним договором, що містить ознаки інвестиційного договору на будівництво, укладений між інвесторами ПП «Турист-Азов» в особі директора [PERSON] та фізичною особою [PERSON] , які є замовниками будівництва бази відпочинку за адресою: [ADDRESS] , та договору підряду, за яким ФОП [PERSON] є одним із підрядників та, відповідно, виконавцем визначених договором робіт; Договір про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року є договором підряду між «Замовником» [PERSON] та «Підрядником» ФОП [PERSON] по виконанню робіт - будівництву будинків та споруд за адресою: [ADDRESS] , а також за адресою: Чеська республіка, Карло-Варський регіон, с. Мізеролі (Т.1 а.с. 39). При цьому, колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області дійшла висновків, що між ПП «Турист-Азов» та фізичною особою [PERSON] - як сторона «Замовник», та ФОП [PERSON] - як сторона «Підрядник», виникли правовідносини договору підряду, за яким «Підрядник» зобов`язується виконати певну роботу за завданням другої сторони «Замовника», а «Замовник» зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідачем доведено факт існування договірних правовідносин договору підряду, за яким ФОП [PERSON] , як підрядник таких робіт, отримував грошові кошти за видатковими касовими ордерами, що містяться в матеріалах справи, для поточних потреб їх цільового використання. Крім цього, наведені вище обставини, під час розгляду даної цивільної справи, сторонами також були визнані і не заперечувались, а тому відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Строки виконання роботи або її окремих етапів, відповідно до ст. 846 ЦК України, встановлюється у договорі підряду. Спеціальні норми щодо врегулювання відносин між сторонами будівельного підряду містяться у параграфі 3 Глави 61 ЦК України. Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. Пунктом 2 Договіру №1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» від 10.01.2014 року визначено, що Виконавець 1 (В.А. Радняний, П.В. Риженко, Н.О. Макарова) і Виконавець 2 ( [PERSON] ) зобов`язуються вчасно та якісно виконати роботи, передбачені Додатком 1 до цього Договору та здати Об`єкт в експлуатацію у встановлений термін. Пунктом 3 цього ж договору встановлено обов`язок Інвестора (ПП «Турист-Азов») надати Виконавцям будівельний майданчик, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку та розмірах, передбачених окремими договорами. Додатком №1 до Договору сторонами був погоджений календарний графік будівельних робіт по будівництву бази відпочинку ПП «Турист-Азов». Пунктами 15, 16 і 18 наведеного Додатку було визначено види та терміни виконання робіт, які мав виконати позивач. Зокрема, за п. 15 - розробити проект і виготовити прохідну, дерев`яні ворота, фіртки тощо до 15.03.2014 року, за п. 16 - організувати оздоблення 4-х будинків та будівництво 3-х будинків, прохідної і моста (3-4 бригади) з початком робіт 20.01.2014 року та закінченням 20.04.2014 року, за п. 18 - будівництво будинків, а саме: №1, 2, баня до 30.04.2014 року (Т.1 а.с. 6). Сторонами також не заперечуються обставини того, що 19.11.2014 року у м.Вінниці відбулась технічна нарада по будівництву пансіонату «Турист-Азов», результати якої були оформлені Протоколом технічної наради і 20.11.2014 року та були затверджені власником ПП «Турист-Азов» [PERSON] Зазначеним протоколом наради було також визначено обов`язки кожного з учасників наради на період продовження будівництва об`єкта. Порядок фінансування робіт сторони погодили п. 5.2. Протоколу технічної наради, в якому зазначено, що функції директора ПП «Турист-Азов» виконує [PERSON], яка, поряд з іншим, формує, приймає від усіх підрядників заявки та зведені потреби у оплатах, авансах, на матеріали та оплату коштів за виконанні роботи. Порядок здачі виконаних робіт на об`єкті сторони зафіксували ч. 4 п. 5.5 Протоколу технічної наради, вказавши, що Генеральний підрядник [PERSON] приймає від усіх субпідрядників закінчені роботи на підставі прийомо-здавальних актів та підписує їх від імені Власника. В обґрунтування позовних вимог позивачем було викладено обставини щодо підготовки ним і подання на затвердження кошторисів на виконання будівельних робіт в порядку виконання договору підряду та протокольних рішень технічної наради від 19.11.2014 року, та щодо затвердження їх відповідачем [PERSON] Зокрема, у позові позивачем зазначені кошториси: від 15.01.2015 року (затверджений 17.01.2016 року) - на суму 1 749 091,00 грн.; від 01.04.2015 року (затверджений 04.04.2015 року) - на суму 2 232 592,00 грн.; від 01.05.2015 року (затверджений 03.05.2015 року) - на суму 958 290,00 грн. Всього на суму 4 939 973,00 грн. (Т.1 а.с. 3). З досліджених судом матеріалів справи та пояснень сторін вбачається невідповідність викладених у позові обставин долученим до позову копіям письмових доказів. Так, позивачем були надані копії: зведеного кошторису станом на 01.04.2015 року (затвердженого 04.04.2015 року) - на суму 3 981 683,00 грн. та зведеного додаткового кошторису станом на 01.05.2015 року, який у п. 2 містить виправлення, шляхом замальовування фрагменту тексту, яке не застережене щодо його правильності або необхідності - на суму 958 290,00 грн. При цьому в графі «Затверджено» підпис [PERSON] відсутній (Т.1 а.с. 10, 11-12). Щодо кошторису виконаних робіт від 15.01.2015 року (затверджений 17.01.2016 року) - на суму 1 749 091,00 грн. - такий документ в матеріалах справи відсутній, суду для дослідження під час розгляду справи не надавався. Сторона відповідачів проти існування такого документу заперечує. З матеріалів цивільної справи №340/727/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним Договору №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року та стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 1 486 810,00 грн., яка перебувала у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області, судом встановлені такі обставини. У своєму зустрічному позові до [PERSON] від 08.02.2016 року у справі №340/727/15-ц, фізична особа [PERSON] , оспорюючи Договір №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року, обґрунтовував позовні вимоги тим, що [PERSON] безпідставно застосував штрафні санкції не передбачені жодним з договорів між ними. Як наслідок, [PERSON] не оплачено виконані роботи та поставлені матеріали на об`єкті - база відпочинку ПП «Турист-Азов» в Генічеському районі Херсонської області на суму 1 486 810,00 грн. Вимагаючи визнати договір про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року недійсним, [PERSON] зазначав у зустрічному позові, що наведений Договір та Акт взаємозвірки ним були підписані під психологічним тиском [PERSON] , який погрожував йому невиплатою грошей взагалі у випадку їх не підписання. Також посилався на те, що 03.07.2015 року ним було підготовлено Акти прийому виконаних робіт на загальну суму 1 018 026,00 грн., які були підписані генеральним підрядником [PERSON] , головним проектувальником [PERSON] і завідуючим центральним складом на об`єкті [PERSON] . Однак, [PERSON] відмовився їх підписати і оплатити виконані роботи. [PERSON] також не були оплачені послуги з перевезення вантажу. Всього за матеріали і доставку [PERSON] не доплатив [PERSON] коштів у розмірі на загальну суму 468 784,00 грн. З цих підстав [PERSON] просив Верховинський районний суд Івано-Франківської області відмовити у задоволенні первинного позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов, визнавши наведений вище договір від 14.07.2015 року недійсним та стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 1 486 810,00 грн. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2016 року у справі №340/727/15-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2017 року, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] було відмовлено, оскільки позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували його вимоги та свідчили про вчинення правочину, а саме Договору №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року, між сторонами під впливом насильства. Таким чином, судом встановлено, що 14.07.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір №1 про врегулювання взаємовідносин, який є дійсним (Т.2 а.с. 80). Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 1 цього договору сторони визнали, що відповідно до домовленості із замовником [PERSON] , підрядник ФОП [PERSON] зобов`язувався за завданням замовника виконати комплекс будівельно-монтажних робіт по будівництву будинків та споруд за адресою: [ADDRESS] , а також за адресою: Чеська республіка, Карло-Варський регіон, с.Мізеролі. Пунктом 2 договору від 14.07.2015 року, сторони підтвердили, що за виконані роботи ФОП [PERSON] отримав аванси на загальну суму 723 355,00 грн., а також кінцевий розрахунок в сумі 1 052 370,00 грн. для повного розрахунку з працівниками та постачальниками. При цьому сторони домовились, що вказана сума є кінцевою і корегуванню не підлягає. Детальні розрахунки наведені в Акті взаємозвірки фактично виконаних об`ємів і вартості робіт станом на 15.07.2015 року, який є невід`ємною частиною договору №1 від 14.07.2015 року про врегулювання взаємовідносин. Актом також було розраховано збитки, заподіяні бригадами [PERSON] власнику [PERSON] через порушення термінів здачі робіт, загальний розмір яких становить 1 486 810,00 грн. (Т.2 а.с. 81-82). З Актом взаємозвірки фактично виконаних об`ємів і вартості робіт на об`єкті бази відпочинку ПП «Турист-Азов» станом на 15.07.2015 року [PERSON] погодився і підписав його. Грошові кошти у розмірі 1 052 370,00 грн. для повного розрахунку з працівниками та постачальниками [PERSON] було виплачено згідно з видатковими касовими ордерами від 14.07.2015 року на суму 583 649,00 грн. та 468 721,00 грн., як це було визначено розділом 2 Договору №1 про врегулювання взаємовідносин від 14.07.2015 року (Т.2 а.с. 83). Приймаючи до уваги викладене вище, суд критично ставиться до твердження позивача щодо доведення наявності заборгованості у відповідачів перед ним по оплаті виконаних позивачем робіт на об`єкті будівництва бази відпочинку ПП «Турист-Азов» станом на 15.06.2018 року на загальну суму 1 017 999,00 грн., оскільки з копій Актів виконаних робіт (Т.1 а.с 13-36) вбачається, що вони датовані 03.07.2015 року, в той час, як Договір №1 про врегулювання взаємовідносин та Акт взаємозвірки фактично виконаних об`ємів робіт і вартості робіт на об`єкті ПП «Турист-Азов» були укладені, погоджені та підписані сторонами 15.07.2015 року. При цьому судом не встановлено та суду не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин в обґрунтування дати «15.06.2018 року», станом на яку позивач вважає наявною вказану у позовних вимогах до відповідачів заборгованість. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали цивільної справи №340/727/15-ц, суд дійшов висновку про недоведеність твердження представника відповідачів щодо тотожності предметів спору за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] у справі №340/727/15-ц, що перебувала у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області та у даній справі, оскільки позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом відрізняються як за розміром суми позовних вимог, яку вимагав стягнути позивач-відповідач [PERSON] з [PERSON] у справі №340/727/15-ц, так і за її складовими. Зокрема, за зустрічним позовом у справі №340/727/15-ц [PERSON] просив стягнути суму заборгованості у розмірі 1 486 810,00 грн. При цьому, слід зазначити і на не повну тотожність сторін, які були учасниками розгляду зазначених справ, зокрема сторони відповідачів. Також суд не приймає до уваги твердження відповідачів та їх представника щодо пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідачів з таких підстав. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З досліджених судом матеріалів цивільних справ та встановлених судом обставин вбачається, що перебіг позовної давності для позивача розпочався з 14.07.2015 року, оскільки Договір №1 про врегулювання взаємовідносин між сторонами, яким, на думку позивача [PERSON] , було порушено його права, був підписаний сторонами саме 14.07.2015 року. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки позивачем 08.02.2016 року було пред`явлено зустрічний позов до [PERSON] у цивільній справі №340/727/15-ц з вимогою про визнання Договору №1 про врегулювання взаємовідносин недійсним та про стягнення суми заборгованості у розмірі 1 486 810,00 грн., тому перебіг позовної давності для позивача, в силу вимог ст. 264 ЦК України, був перерваним та продовжився заново після постановлення ухвали Апеляційним судом Івано-Франківської області від 06.02.2017 року, якою було залишено без змін рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] через недоведеність позовних вимог за зустрічним позовом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Такий висновок щодо застосування наведених норм права викладений Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 року, прийнятій у справі № 6-84цс14, який відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України має враховуватись судами при застосуванні відповідних норм права. Таким чином, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а позивач всупереч наведеним положенням норм цивільного процесуального права не довів належними, допустимими та достовірними доказами обставини, якими обґрунтовує свої вимоги. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що суд відмовляє у задоволені позову, судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed