Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач 06 серпня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (а.с.1-3, 19-21). В обґрунтування зазначив, що 12 квітня 2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №3-465,, на умовах якого відповідачка зобов'язалась утримувати, забезпечувати його харчуванням, одягом, надавати грошову та іншу необхідну допомогу, підтримувати жиле приміщення у належному стані, тощо, а він передав їй у власність свою квартиру [ADDRESS]. Наголошуючи на тому, що набувач за договором належним чином не виконувала свої зобов'язання за договором, просив суд договір довічного утримання розірвати, повернути сторони до первинного стану; припинити право приватної власності [PERSON] на квартиру та поновити його право власності, зняти заборону на відчуження Позивач та його представник за договором адвокат - Просяник Н.П., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні обставини позову не визнала. проти обставин позову заперечувала, але вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання договору довічного утримання. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передав у власність, в [PERSON] отримала у власність на умовах цього договору квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно (а.с.5-6). Вищевказаний договір посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, та зареєстрований в реєстрі за №3-465. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно вимог ст..745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. На виконання умов договору довічного утримання за відповідачкою у встановленому законом порядку зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Згідно п. 2.1. договору набувач зобов'язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання (догляд) відчужувача. Відповідно до п. 2.2. договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі житловою площею 15,9 кв.м. У обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями; надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на 10 днів), виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки); витрат на придбання для відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на його лікування, на середню суму 100,00 грн. на місяць; забезпечення надання відчужувачеві медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями-спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультації, уколи, масаж та ін..); організації щоденного триразового калорійного харчування відчужувача (сніданок,обід, вечеря). Вартість продуктів визначається, виходячи з середніх цін на продукти у період їх придбання, і може підтверджуватися довідками торгівельних організацій чи адміністрації ринку, чеками, замовленнями з відміткою про оплату та дату (час) виконання замовлення, яка завіряється штампом (печаткою) і підписом уповноваженої особи суб'єкта господарювання та іншими документами. Вартість продуктів складає 500,00 грн. на місяць; набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його. Набувач до смерті відчужувача зобов'язаний не укладати щодо майна, яке отримане за цим договором, договори купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, застави чи іншим способом не передавати майно у власність іншій особі. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до п. 3.1. договору, відчужував має право вимагати своєчасного та повного надання утримання та догляду від набувача відповідно до п.2.2. цього договору; вимагати розірвання договору та повернення переданого ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором, згідно ст..ст.755,756 ЦК України. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання від 12.04.2013 року є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про припинення права приватної власності за відповідачкою та поновлення права власності позивача на квартиру [ADDRESS], суд зазначає, що після розірвання договору довічного утримання відчужувач - [PERSON], знову набуває права власності на на майно, яке було ним передане, а саме: на квартиру [ADDRESS], тому дані вимоги позову є безпідставними, так як витікають із основної вимоги про розірвання договору. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, доведеними в частині вимог про розірвання договору довічного утримання, а тому що підлягають задоволенню в цій частині. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial