Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 27.06.2007 року договору № б/н відповідачу [PERSON] надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту в сумі 21600,00 гривень на платіжну картку на умовах плати 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором і станом на 20.05.2018 року загальна сума заборгованості становить 112799,72 гривень, з яких: 4460 гривень заборгованість за кредитом, 98509,40 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3981,81 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 5347,61 гривень штраф (процентна складова), які просив стягнути з відповідача. Представник позивача у позовній заяві виклав письмове клопотання про підтримання позову, розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] подала письмову заяву, у якій просила відмовити у задоволенні позову за строком позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступного висновку. Встановлено,\~що 27.06.2007\~року ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~видав відповідачу\~[PERSON]\~ кредитну\~ картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 21600,00 гривень на умовах плати 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки на підставі анкети-заяви. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 20.05.2018 року загальна сума заборгованості становить 112799,72 гривень, з яких: 4460 гривень заборгованість за кредитом, 98509,40 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3981,81 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 5347,61 гривень штраф (процентна складова). Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Згідно ч.1\~ст.546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч.1\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У\~статті 611 ЦК України\~зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові від 11.10.2017 року при розгляді справи № 6-1374цс17 Верховний Суд України висловив наступну правову позицію. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При розгляді справи № 6-127цс14 Верховний Суд України у постанові від 22.10.2014 року зазначав наступне. Відповідно до\~ст.256\~ЦК позовна\~давність \~це строк,\~у межах\~якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.\~ Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою (постанова ВСУ від 08.11.2017р. у справі № 6-2891цс16). Судом не встановлено, що мало місце переривання строку позовної давності, враховуючи ту обставину, що згідно виписок по карткових рахунках 28.04.2015 року відбувалось останнє погашення кредиту. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог (постанова ВСУ № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року). Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника і у анкеті-заяві від 27.06.2007 року відсутня домовленість сторін про збільшення строку позовної давності, тому суд не може прийняти до уваги продовження строку позовної давності до 50 років. Враховуючи викладене та наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ \~Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~ у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ст.ст. 2,\~15,\~207, 257, 259, 261, 264, 526,\~530,\~536,\~546,\~549,\~551, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed