Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно позову, 10.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанком» (раніше АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11232134000, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 26570 доларів США та зобов'язався повернути його в повному обсязі не пізніше 10.10.2014 року, згідно з графіком погашення кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 10,7% річних. В забезпечення своєчасного та повного виконання кредитних зобов'язань між банком та [PERSON] був укладений Договір поруки №148788 від 10.10.2007 року. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує, не здійснює платежів для погашення кредиту та нарахованих відсотків з вересня 2012 року. Банком 02.04.2014 року відповідачам були направлені вимоги про погашення заборгованості, які залишені без задоволення. Станом на 05.05.2014 року заборгованість складає 9685,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.05.2014 року становить 110434,44 грн., а саме: заборгованість по кредиту 8672,03 доларів США або 98874,85 грн., заборгованість за процентами 463,90 доларів США або 5289,19 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту 535,24 доларів США або 6102,58 грн.; пеня за прострочення сплати процентів 14,72 доларів США або 167,82 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно зазначену заборгованість за кредитним договором, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1104,34 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] позов підтримав, просив вимоги задовольнити, стягнувши з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11232134000 від 10.10.2007 року станом на 05.05.2014 року в розмірі 9685,89 доларів США, а також відшкодувати судові витрати. Крім того показав, що виконати ухвалу суду від 27.01.2016 року про витребування оригіналу Договору поруки №148788 від 10.10.2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], банк можливості немає, оскільки оригінал не зберігся. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала та показала, що вона в правовідносини з ПАТ «УкрСиббанк» не вступала та Договору поруки №148788 від 10.10.2007 року не укладала. Підпис від її імені на цьому договорі, який представлений позивачем у виді ксерокопії, їй не належить. З огляду на відсутність у позивача оригіналу договору, існування якого вона заперечує, а проведення судової почеркознавчої експертизи по ксерокопії неможлива, претензії банка до неї вважає необґрунтованими, у звязку з чим просить в позові в цій частині відмовити. Також зазначила про сплив строку позовної давності за позовною вимогою позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, заяв чи заперечень не надав. Згідно позову та адресних довідок (а.с.46-47 т.1) відповідачі [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими за однією адресою: Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Архангельська, 9-13. Однак поштову кореспонденцію суду відповідач [PERSON] не отримує та, як пояснила у судовому засіданні відповідачка [PERSON], [PERSON] тривалий час за місцем своєї реєстрації не проживає та місцезнаходження його невідомо. За таких обставин відповідач [PERSON] повідомлений судом про слухання справи на підставі ст.74 ч.9 ЦПК України шляхом повідомлення у пресі, що підтверджується ксерокопією сторінки газети «Донеччина» з надрукованим оголошенням. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.554 ЦК України, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова відповідальність поручителя. Судом встановлено, що 10.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанком» (раніше АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11232134000, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 26570 доларів США та зобов'язався повернути його в повному обсязі не пізніше 10.10.2014 року, згідно з графіком погашення кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 10,7% річних, що вбачається з засвідченої копії вказаного договору (а.с.4-12 т.1). Окрім того, 10.10.2017 року був укладений Договір поруки з [PERSON], яка узяла на себе обовязки відповідати перед кредитором ПАТ «УкрСиббанком» за виконання зобовязань за кредитним договором боржником [PERSON] та у випадку порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, нести солідарний обовязок з боржником, що вбачається із засвідченої копії вказаного договору (а.с.13-14 т.1). У звязку з допущеними боржником [PERSON] неплатежами за кредитним договором виникла заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку станом на 05.05.2014 року становить 9135,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.05.2014 року еквівалентно 110434,44 грн., а саме: заборгованість по кредиту 8672,03 доларів США або 98874,85 грн., заборгованість за процентами 463,90 доларів США або 5289,19 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту 535,24 доларів США або 6102,58 грн.; пеня за прострочення сплати процентів 14,72 доларів США або 167,82 грн. (а.с.16-24 т.1). Банком на адресу відповідачів 07.04.2014 року були направлені вимоги про погашення простроченого зобов'язання протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення (а.с.25-28 т.1), однак в добровільному порядку вказана заборгованість до теперішнього часу не погашена, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги про стягнення боргу за кредитним договором заявлені ПАТ «УкрСиббанк» в іноземній валюті. З цього приводу слід зазначити, що - Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ст.533 ч.1, ч.3 ЦК України). Статтею 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 (із змінами та доповненнями) визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 чт.5 цього Декрету. Оскільки правовідносини, оцінка яким надається у даній справі, виникли з кредитного договору в іноземній валюті, у ПАТ «УкрСиббанк» мається ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.130-135, 213-217 т.1), то кредитну заборгованості слід стягнути в іноземній валюті. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів заявленої у позові заборгованості суд виходе з наступного Ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ч.1 ЦК України). Отже порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання. За змістом ст.559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Як встановлено судом, боржник [PERSON] первинно взяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 10.10.2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже поряд з установленням строку дії договору сторони встановити й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено, що останній платіж був здійсненний позичальником [PERSON] у вересні 2012 року. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісячними частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. (Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14). Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ст.559 ч.3 ЦК України) повинні застосовуватися і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений ст.559 ч.4 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ст.559 ч.4 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Незважаючи на наведене, вимоги позову про солідарне стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] задоволенню не підлягають з інших підстав, а саме Згідно ст.10 ч.1, ст.11 ч.1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.10 ч.3, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 60 ч.4 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.179 ч.1 ЦПК України). Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ч.1 ЦПК України передбачено, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ч.2 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно зі ст.138 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням особи, яка їх подала, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. Відповідно до ст.10 ч.4 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Так, позивач ПАТ «УкрСиббанк» доказує заявлені вимоги до поручителя [PERSON], як солідарного поряд з відповідачем [PERSON] боржника, надавши ксерокопію Договору поруки №148788 від 10.10.2007 року (а.с.13 т.1). Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не визнала факту поруки та, скориставшись правами, передбаченими ст.ст.10, 11, 27, 64 ч.2, 137 ЦПК України, заявила клопотання до суду про витребування оригіналу договору поруки (а.с.103 т.1). Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника, обсяг зобовязань поручителя, строк дії, умови припинення поруки. Отже, у відповідності до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України банк є стороною, яка несе обовязок доказування виникнення зобовязальних правовідносин та на яких умовах вони виникли з наданням доказів у відповідності до вимог ст.ст.57, 58, 64, 138 ЦПК України. Судом, під час попередніх судових розглядів (а.с.106, 169-171 т.1), а також ухвалою Краматорського міського суду від 27.01.2016 року (а.с.23 т.2) був витребуваний оригінал договору поруки, однак вказана вимога суду позивачем ПАТ «УкрСиббанк» не виконана, що підтвердив у судовому засіданні представник позивача [PERSON], пояснивши, що надати оригінал договору можливості не має, оскільки він не зберігся. Враховуючи наведене, а також те, що наявна в матеріалах справи ксерокопія договору поруки не відповідає вимогам ст.ст.59, 64, 138 ЦПК України та з огляду на заперечення відповідачки [PERSON], суд вважає неможливим зробити беззаперечний висновок щодо підстав виникнення прав та обовязків між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], у звязку з чим вимоги банка до цього відповідача про покладення на неї відповідальності як на поручителя за невиконання кредитних зобовязань боржником [PERSON] не можуть бути задоволені. Таким чином, позов ПАТ «УкрСиббанка» слід задовольнити частково, стягнувши на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11232134000 від 10.10.2007 року станом на 05.05.2014 року в розмірі 9685,89 доларів США з відповідача [PERSON], а в позові до відповідачки [PERSON] відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1104,34 грн. (а.с.40 т.1), слід відшкодувати за рахунок відповідача [PERSON]

Outcome: partial