Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач 01.09.2015 року звернулась до суду з позовом , який уточнила 18.11.2015р. до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю та враховуючи уточнення до позовних вимог просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1545/10000, площею 24,4 кв.м. квартири № 10, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, будинок 8. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 31.08.1994 року вона разом з відповідачем набули права власності на 309/1000 квартири № 10, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, будинок 8. В подальшому, спільне життя між сторонами не склалось, в 2004 році відповідач припинив спільне проживання з Позивачем, 27.05.2005 року виписався та переїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Починаючи з 2004 року в квартирі не зявлявся, квартиру не утримував та не сплачував комунальні послуги. Позивач постійно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Договору найму житлового приміщення між позивачем та відповідачем укладено не було. У судове засідання 17.12.2015 року представник Позивача не з'явилась, але надала до суду письмову заяву, згідно якої просила суд розглядати справу за її відсутності, у якій також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання 17.12.2015 року не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через публікацію на сайті суду оскільки з наданих позивачем даних він проживає в м. Донецьк, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 31.08.1994 року №11-3673, є співвласникамив рівних частках 309/1000 частини квартири № 10, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, будинок 8. На момент набування права власності на спірне майно Позивач та Відповідач перебували у шлюбі, в подальшому спільне життя не склалось, з літа 2004 року Відповідач припинив проживання в квартирі. і 27.05.2005 року виписався та переїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. [PERSON], починаючи з 26.05.1993 року постійно та неприривно проживає в квартирі, та починаючи з осені 2004 року самостійно здійснює утримання квартири, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Відповідно до письмових пояснень сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Відповідач з літа 2004 року в спірній квартирі не зявляється, не приймає участі в її утриманні, не сплачує комунальні платежі, всі витрати по її утриманню здійснює Позивач самостійно. Підставою звернення до суду стала необхідність вирішення подальшої долі майна та необхідності перерахування комунальних платежів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З відповіді КП «БТІ»ОМР від 02.12.2015р. вбачається. що 309/1000 частин квартири [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. З огляду на це Позивач звернувся із цим позовом до Приморського районного суду м. Одеси. Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved