Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач 07.12.2017 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави у розмірі 6454,35 грн. В обґрунтування позову вказано, що постановою Конотопського міського суду Сумської області від 12.12.2002 року у справі №2-2372/02 за позовом [PERSON] з позивача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] у розмірі ј заробітку позивача. Виконавчий лист було направлено за місцем роботи [PERSON] , проте у 2003 році у зв`язку з переведенням до іншої військової частини виконавчий лист було втрачено. З того часу виплата аліментів здійснювалась на підставі рапорту позивача. Відрахування з заробітної плати продовжувалися до березня 2014 року, але після анексії АР Крим та передислокації військової частини до міста Одеси, у зв`язку із захворюванням його доньки від другого шлюбу, виплата аліментів з квітня 2014 року по жовтень 2014 року припинилась. З листопада 2014 року на підставі рапорту позивача виплата аліментів на сина продовжилась з листопада 2014 року. Відповідачка, завідомо знаючи про сплату аліментів за січень-березень 2014 року, але маючи впевненість, що всі фінансові документи залишилися на окупованій території Криму 30.09.2014 року звернулась до Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ із заявою про примусове виконання постанови Конотопського міського суду Сумської області, зазначивши, що позивач не сплачував аліменти з 01.01.2014 року. Відповідно до постанови державного виконавця з лютого 2015 року фактично з [PERSON] стягувалось 50% на користь [PERSON] . Після додаткового опрацювання фінансових документів державний виконавець вніс зміни до постанови, оскільки стало відомо, що аліменти стягувалися. Так у зв`язку з подвійним стягненням [PERSON] безпідставно отримала кошти у розмірі 6454,35 грн. Позивач вказує, що набуття коштів відбулося у зв`язку з рахункової помилкою та недобросовісністю відповідачки, яка повідомила неправдиві дані до державної виконавчої служби. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.218 року позов [PERSON] задоволено. Ухвалою суду від 08.02.2019 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду та скасовано заочне рішення суду від 19.09.2018 року., справу призначено до розгляду в судовому засіданні 19.02.2019 року. Розгляд справи у судовому засідання 19.02.2019 року було відкладено на 13.03.2019 року. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Довідкою бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] від 19.07.2012 року підтверджується, що [PERSON] дійсно сплачував аліменти згідно виконавчого листа Конотопського суду від 2002 року №2-2372. 30.03.2014 року [PERSON] звернулась до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про примусове виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Відповідачка вказала, що з 01.01.2014 року по сьогоднішній день (30.09.2014 року) не виконує рішення суду та не проводить сплату аліментів. Довідкою про грошове забезпечення та відраховані аліменти №254124/1-1028 від 15.03.2015 року підтверджується твердження позивача про те, що [PERSON] сплачував аліменти за січень-березень 2014 року (відрахування від заробітної плати у розмірі 1904,60 грн. щомісячно). З квітня по листопада 2014 року відрахувань з заробітної плати [PERSON] не здійснювалось, що підтверджується Довідкою про грошове забезпечення та інші доходи військової часини [NUMBER] . Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції В-4/811від 27.01.2015 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] на утримання сина [PERSON] . На 27.01.2015 року утворилась заборгованість, що станом на 01.01.2015 року склала 17 7569,21 грн. Для вирішення ситуації, щодо стягнення з [PERSON] 50% заробітку він звернувся до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою від 02.10.2015 року згідно якої просив перерахувати стягнення з його доходу, у зв`язку з тим, що [PERSON] надала неправдиві свідчення. В результаті було внесено зміни до постанови №В-4/811 від 27.01.2015 року, стягнення аліментів з [PERSON] продовжилося відповідно до виконавчого листа, що підтверджується листом державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції №22617 від 20.10.2015 року. Позивач вказує, що переплата утворилась за період з 01.01.2014 року по жовтень 2015 року, проте доказів сплати за весь період аліментів а доказів отримання відповідачем аліментів за такий період до матеріалів справи не додано. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, вбачається, що [PERSON] повідомила державного виконавця про несплату аліментів з 01.01.2014 року, в той час як довідкою (а.с.6) підтверджується, що [PERSON] сплачував аліменти за січень-березень 2014 року, проте докази отримання аліментів [PERSON] за цей період відсутні, що не може свідчити про недобросовістність дій відповідачки. У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed