Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором [PERSON] в сумі 15 156 швейцарських франків 47 сантимів та пені в сумі 13 110 гривень 08 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 31.07.2006 року між ним і відповідачем [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 11023949000 за умовами якого останній було надано кредитні кошти в сумі 31 609 швейцарських франків 04 сантими зі сплатою процентів і комісії. Також, 31.07.2006 року між ним і відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 29559 за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті інших платежів за договором кредиту, позивач вказує на існування заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує його права. У встановленому цивільним процесуальним законом порядку відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов із вимогами до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: [PERSON] про припинення зобов`язань за договором поруки. В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] зазначив, що він не підписував із ПАТ «УкрСиббанк» жодних додаткових угод до укладеного між ними договору поруки від 31.07.2006 року, у зв`язку із чим ПАТ «УкрСиббанк» втратило право вимоги до нього як до поручителя через пропуск строку пред`явлення таких вимог до поручителя. Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні підтримав позов свого довірителя та просив задовольнити позовні вимоги із викладених у заяві підстав; щодо задоволення зустрічного позову заперечив, оскільки вимоги банку до поручителя вважає обґрунтованими. Представник відповідачів за первісним позовом заперечила щодо вимог банку та просила відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта банк» вимоги за кредитним договором [PERSON] від 31.07.2006 року № 11023949000, у зв`язку з чим саме особу ПАТ «Дельта банк» відповідачі вважають кредитором та іпотекодержателем майна. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача і третьої особи за зустрічним позовом, також просила задовольнити вимоги зустрічного позову. Вислухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні факти та приходить до таких висновків. 31.07.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір споживчого кредиту № 11023949000 за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 31 609 швейцарських франків 04 сантими зі сплатою процентів у розмірі 8,99 % річних і комісії строком до 30 липня 2021 року (т.с. 1, а.с. 25 - 32). Факт отримання кредитних коштів відповідачами не оспорюється. 31.07.2006 року, між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір поруки № 29559 за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] усіх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором № 11023949000 від 31.07.2006 року (т.с. 1, а.с. 34). Згідно із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.09.2009 року, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (т.с. 1, а.с. 46). Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не виконують свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором № 11023949000 від 31.07.2006 року. Даний факт представники сторін не заперечили. Підстави невиконання відповідачами умов даного договору, представник відповідачів в судовому засіданні обґрунтувала відступленням ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта банк» вимог за кредитним договором [PERSON] від 31.07.2006 року № 11023949000, у зв`язку з чим саме особу ПАТ «Дельта банк» відповідачі вважають кредитором та іпотекодержателем майна. З наданої позивачем на підтвердження своїх вимог довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.11.2015 року [PERSON] має заборгованість по договору в загальному розмірі 15 156 швейцарських франків 47 сантимів, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 14 212 швейцарських франків 83 сантими, заборгованість за простроченими процентами - 943 швейцарські франки 64 сантими, а також: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 10 429 гривень 86 копійок і пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 2 680 гривень 22 копійки (т.с. 1, а.с. 7 - 14). Про необхідність погашення заборгованості з підстав, передбачених кредитним договором, банк повідомляв позичальника і поручителя відповідними вимогами від 10.09.2015 року №№ 30-11/28812 і 30-11/28811, які відповідачами було отримано 15.09.2015 року про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення (т.с. 1, а.с. 19, 20, 23, 24). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Норми статті 554 ЦК України передбачають, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки, відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені кредитним договором від 31.07.2006 року № 11023949000, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вирішення зустрічного позову, суд звертає увагу на таке. Доводи представника відповідачів за первісним позовом про те, що ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта банк» вимоги за кредитним договором [PERSON] від 31.07.2006 року № 11023949000, внаслідок чого саме ПАТ «Дельта банк» є кредитором - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Вказані доводи представника відповідачів за первісним позовом суд не приймає до уваги та критично їх оцінює, оскільки в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, даний факт не підтверджено відповідними доказами. Одночасно, суд вважає помилковими та відхиляє твердження представника відповідачів за первісним позовом про те, що факт відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта банк» вимоги за кредитним договором [PERSON] від 31.07.2006 року № 11023949000 підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2016 року, оскільки відомості до вказаного реєстру вносяться на підставі відповідних первинних правовстановлюючих документів. Тобто, такі відомості в реєстрі є вторинними відносно підстав конкретних речових прав, які саме (права) і підтверджуються відповідними первинними правовстановлюючими документами (наприклад, відповідним договором). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2016 року, 07.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. зареєстровано обтяження на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта банк» № 2949 від 08.12.2011 року (т.с. 1, а.с. 147 - 151). Натомість, за змістом листа без номеру і дати АТ «Дельта банк», судом достовірно встановлено, що права вимоги по Договору про надання споживчого кредиту № 11023949000 від 31.07.2006 року та договору іпотеки від 01.08.2006 року на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта банк» № 2949 від 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., до АТ «Дельта банк» не передавались (т.с. 4, а.с. 144). Представник ПАТ «УкрСиббанк» під час розгляду справи в судовому засіданні також підтвердив ту обставину, що за вказаним кредитним договором відповідача [PERSON] права вимоги передані не були. Отже, під час розгляду справи відповідачами, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач за зустрічним позовом не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною відповідача за первісним позовом не доведено той факт, що відступлення права вимоги дійсно мало місце. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на обох відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved