Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач 03 лютого 2014 року звернувся до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль, і про зняття з нього арешту, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження автомобілем шляхом вилучення з акту опису та арешту майна. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він передав [PERSON] у користування на тривалий термін належний позивачу транспортний засіб - автомобіль «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], а також ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В січні 2014 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль, але останній йому повідомив, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки з оплатним вилученням транспортного засобу автомобілю «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER]. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 07 грудня 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови. Оскільки позивач є власником спірного автомобілю та особою відмінною від [PERSON], то відсутні правові підстави для накладення на [PERSON] додаткового стягнення у вигляді оплатного вилучення автомобіля. Позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER]; усунути перешкоди в здійсненні позивачем права користування та розпорядження автомобілем «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], шляхом виключення автомобіля «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], з акту опису та арешту майна та зняття з нього арешту. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2014 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ - Волошин С.О. просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14 лютого 2014 року № 14/929/93 автомобіль «Мерседес Бенц», 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] на підставі біржової угоди від 22 вересня 2007 року № 001007, зареєстровано 04 січня 2008 року на [PERSON] (а.с. 29). У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що позивач передав зазначений автомобіль у тривале користування [PERSON]. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2010 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобілю «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER] (а.с. 67). Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Журавльова С.Г. від 07 грудня 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної постанови (а.с. 70). Згідно акту опису та арешту від 01 лютого 2013 року, складеного державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Журавльова С.Г., описано та накладено арешт на автомобіль «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER] (а.с. 71-73). Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Журавльова С.Г. від 12 березня 2013 року накладено арешт на вищезазначений автомобіль (а.с. 86). 12 липня 2013 року державний виконавець Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Журавльов С.Г. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про роз'яснення рішення суду (а.с. 96). У листі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зазначено, що автомобіль «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER], підлягає оплатному вилученню в порядку виконання постанов по справам про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, та не залежить від реєстрації транспортних засобів (а.с. 97). Згідно ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною 1 цієї статті тягне за собою на водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк від двох до трьох років з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. Відповідно до ст. 28 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об'єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета. На підставі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль та зняття з нього арешту. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] незаконні, необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved