Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач 03.03.2021 року звернулась до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. було вчинено виконавчий напис № 1445 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 41113,53 грн., право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Альянс». 03.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1445 від 30.04.2020 року. Вважає, що нотаріус, який вчинив оскаржуваний виконавчий напис, не перевірив безспірності заборгованості перед ТОВ «ФК Альянс», нотаріус не перевірив дотримання стягувачем вимог закону щодо подання заяви про вчинення нотаріального напису в межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Останній платіж за кредитним договором позивачем було здійснено у 2014 році, а тому відповідно саме з цієї дати виникло право вимоги у відповідача та на час вчинення нотаріального напису минуло більше трьох років та відповідно виконавчий напис № 1445 є таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати виконавчий напис від 30.04.2020 року, зареєстрований у реєстрі № 1445, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем про стягнення заборгованості з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Альянс» в розмірі 41113,53 грн. таким, що не підлягає виконанню. 04.03.2021 року було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 25 липня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53100447115В, у відповідності до якого останньому надано кошти у сімі 50 000 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позивача за кредитним договором №R53100447115В від 25.07.2013 року. 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позивача за кредитним договором №R53100447115В від 25.07.2013 року. 01.03.2019 року на вказану в кредитному договорі адресу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» направляло повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості. Даною вимогою позивача було повідомлено про наявну заборгованість відповідно до зазначеного договору і про необхідність у її погашенні протягом 30-ти календарних днів. Також, було проінформовано й про наміри Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» стягнути заборгованість позасудовим способом, якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення. Щодо посилань позивача на пропущені строки давності зазначив, що позивачем не було виконано умови кредитного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 01.03.2019 року надіслало вимогу, якою повідомляло позивача про наявну заборгованість, відповідно до кредитного договору і про необхідність у її погашенні протягом 30-ти календарних днів. Момент, з якого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» виникло право примусового стягнення обчислюється з дня направлення вимоги про погашення кредиту, яка як уже зазначалося, була відправлена позивачу 01.03.2019 року. Отже, посилання позивача на пропущені строки давності є абсурдними, оскільки з вищенаведених фактів слідує висновок, що їх було дотримано відповідно до норм законодавства. Сума боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим написом є безспірною в силу доведення до [PERSON] суми боргу та його складових на підставі вимоги, яку було відправлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 01.03.2019 року. Позивач не надала жодних квитанцій чи платіжних доручень, які б підтверджували погашення заборгованості, жодних доказів, які б підтверджували погашення заборгованості частково чи в повному обсязі. Просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53100447115В, за умовами якого останній видано кредитні кошти на суму 50000 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення 25.07.2016 року, та сплатою відсотків у розмірі 20 відсотка річних. Відповідно до розрахункового документу і списку поштових відправлень ТОВ «ФК «Прайм альянс» направило на адресу [PERSON] 01.03.2019 року вимоги про погашення кредитної заборгованості та повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором. Згідно виконавчого напису № 1445, вчиненого 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм альянс», заборгованість за кредитним договором № R53100447115В від 25.07.2013 року за період з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року. Сума часткової заборгованості складає 40706,47 грн., в тому числі: заборгованість по основному боргу(тіло кредиту) становить 36426,62 грн.; заборгованість по відсоткам 3054,85 грн.; комісія 1225,00 грн. Крім того, стягнуто плату за вчинення виконавчого напису у сумі 407,06 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Гругорчук П.В. від 03.07.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62464763 з примусового виконання виконавчого напису № 1445, вчиненого 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм альянс» заборгованості в розмірі 41113 грн. 53 коп. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17. Підпунктами 3.2., 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 . При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 50 Закону України « Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржують ся до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису ( стаття 88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частини), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Так, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п.п. «б» п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами» за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Слід зауважити, що відповідачем не надано доказів надання розрахунку заборгованості для вчинення нотаріальної дії, який би містив в собі інформацію щодо строків та дат за які нарахована заборгованість за тілом кредиту, відповідних відсотків за користування кредитом та комісії, строків прострочення зобов`язання зі сплати щомісячних платежів, тощо. Крім того, суд звертає увагу, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів згідно кредитного договору № R53100447115В від 25.07.2013 року є 25.07.2016 року. В той самий час, як видно з виконавчого напису № 1445, вчиненого 30.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., період нарахування заборгованості за кредитним договором визначено з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року. В даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. На думку суду, нарахування ТОВ «ФК «Прайм альянс» заборгованості по відсоткам поза межами строку кредитування, також виключає факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором. Слід також наголосити, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. В постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». В постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Згідно п.п. 7.1 кредитного договору № R53100447115В від 25.07.2013 року, сторони узгодили, що на підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених Договором, встановлюється у три роки. Зокрема, в позовній заяві позивач наполягає на порушення строків позовної давності та вчинення виконавчого напису поза вищевказаних строків, при цьому суд звертає свою увагу, що кредитним договором та графіком погашення заборгованості передбачено виконання позичальником зобов`язанням зі сплати кредиту щомісячним платежами, і відповідно до вищевикладених правових позицій Верховного Суду України строк позовної давності повинен обчислюватися окремо щодо кожного простроченого платежу. З матеріалів справи не вбачається, коли саме ТОВ «ФК «Прайм альянс» звернулося до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. із заявою. Виконавчий напис вчинено нотаріусом 30.04.2020 року. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Так, з матеріалів справи, не вбачається, що ТОВ «ФК «Прайм альянс» було складено письмову вимогу з пропозицією сплатити до 18 березня 2019 року взяті на себе позивачем зобов`язання за кредитним договором, відсутні відомості саме про вручення [PERSON] такої письмової вимоги. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23). Враховуючи вищевикладене, та оскільки відповідачем не доведена безспірність суми боргу на момент вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження правомірність вчинення виконавчого напису № 1445, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved