Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач 06.03.2020 р. звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з моменту розлучення і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 27.07.2005 року вона уклала шлюб з [PERSON] . В шлюбі з відповідачем [INFO] народилась дитина [PERSON] . Позивач вказує, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, згідно заочного рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-526/11 від 21.01.2011 року. Зазначає, що з моменту розлучення відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, від покладеного обов`язку по утриманню дитини ухиляється, добровільно грошові кошти для забезпечення повноцінного проживання, функціонування, розвитку, харчування та лікування дитини не надає. Позивач стверджує, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, при цьому [PERSON] добровільно виділяти кошти на утримання сина відмовляється, гроші витрачає на свої потреби, потребами дитини не цікавиться. Позивач вказує, що відповідач працездатний, інших дітей не має, стан його здоров`я дозволяє працювати та заробляти кошти і, як результат, сплачувати щомісячно необхідну для дитини суму аліментів. Нею в АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито розрахункові рахунки для отримання грошових коштів від відповідача на утримання їхньої спільної дитини, однак кошти від [PERSON] не надходили. Після розлучення вона в телефонних розмовах з відповідачем щоразу просила допомоги у грошовому вигляді для забезпечення повноцінного утримання та розвитку дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 21, 22). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 року цивільну справу № 755/3887/20 передано на розгляд головуючому судді Виниченко Л.М. (а.с. 28). Ухвалою суду від 27.05.2020 р. справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання позивача (а.с. 33-35). Постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2020 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 64-67). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2020 р. призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 71). 14.09.2020 р. до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач в особі представника [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час з моменту розлучення з 21.01.2011 р., в іншій частині позов визнає. У відзиві зазначено, що відповідач отримує місячний дохід за місцем роботи у ТОВ «Позняки Сервіс» у розмірі 4800 грн., періодично надає фінансову допомогу своїм батькам, які є пенсіонерами. Відповідач не був обізнаний про наявність відкритого позивачем у 2015 р. карткового рахунку. Долучені позивачем довідки ПриватБанку про відкриття і закриття карткового рахунку достеменно не підтверджують протиправну поведінку відповідача, що він ухилявся від сплати аліментів свідомим невиконанням ним обов`язків в умовах, коли позивач зверталась з такою вимогою до відповідача особисто. Відповідач час від часу надавав готівкові кошти сину, в тому числі і на дні народження, також пропонував позивачу сплачувати аліменти на утримання сина шляхом здійснення щомісячних переказів через Укрпошту, проте позивач категорично відмовила у даній пропозиції (а.с. 77-80). 22.09.2020 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що відповідач вводить суд в оману щодо доходів своїх батьків лише з пенсійних виплат, оскільки мати відповідача [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Довідки з АТ КБ ПриватБанк, де було відкрито розрахункові рахунки для отримання грошових коштів від відповідача на утримання дитини, про які відповідач знав, є вагомим доказом стосовно стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Після розлучення вона щоразу неодноразово просила відповідача у телефонних розмовах надавати грошову допомогу дитині. Стосовно щомісячного переказу коштів через Укрпошту для сплати аліментів на утримання дитини відповідач з нею не спілкувався, чим вводить суд в оману (а.с. 100-102). 05.10.2020 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача [PERSON] просить позов задовольнити частково, а саме у частині стягнення аліментів у заявленому розмірі від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини та відмовити в позові про стягнення аліментів за минулий час з 21.01.2011 року. Вказує, що відповідач не переховувався та не ухиляється від сплати аліментів, згоден їх сплачувати. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову заходів щодо одержання від відповідача аліментів та ухилення його від сплати. В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що відповідач жодного разу коштів дитині не надавав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, а саме не заперечувала в частині стягнення аліментів з дати подачі позову, у вимогах за минулий час стягнення аліментів - з часу розірвання сторонами шлюбу просила відмовити, надала пояснення, що викладені у відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив. Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2011 року (а.с. 9, 11). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З матеріалів справи убачається, що дитина сторін по справі проживає з матір`ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, постійно працевлаштований, позовні вимоги визнає в частині стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі з дати подачі позову. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги для забезпечення потреб сина та його розвитку позивачу не надає, інші неповнолітні особи на утриманні відповідача не перебувають, відповідач позовні вимоги визнає з дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з моменту розірвання шлюбу, уточнивши в судовому засіданні дату стягнення - з 21 січня 2011 року Відповідно положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. На підтвердження позовних вимог у вказаній частині позивач надала довідки АТ «ПриватБанк» з інформацією про відкриття рахунків на її ім`я 16.04.2013 р. (дата закриття 21.04.2015 р.) та 20.04.2015 р. (а.с. 15, 16), довідки АТ «ПриватБанк» про відкриття рахунку 16.04.2013 р. по обслуговування картки Універсальна зі встановленим лімітом кредитування, довідку за реквізитами (а.с. 105-108), при цьому позивач повідомила що рахунок нею був відкритий для сплати відповідачем коштів на утримання дитини, про що [PERSON] було відомо, однак відповідач аліменти сину не сплачував, хоча вона просила відповідача надавати матеріальну допомогу дитині. Проте відповідачем заперечується факт його обізнаності про відкриття позивачем рахунку для перерахування аліментів за банківськими реквізитами та вимоги позивача про сплату коштів дитині. Доказуванню підлягають обставини щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі і доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України) та передбачено положеннями процесуального закону. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може прийняти надані позивачем довідки банківської установи про відкриття рахунку на ім`я позивача, як належні, достовірні та достатні докази на підтвердження факту щодо вжиття позивачем заходів для отримання від відповідача аліментів та неможливості їх одержання у зв`язку з ухиленням останнього від сплати аліментів. Будь яких інших доказів на підтвердження того, що позивач попередньо зверталася до відповідача з вимогами про матеріальне забезпечення дитини, які [PERSON] не виконував, на доведення стягнення аліментів з 21.01.2011 року, позивачем суду не надано та про такі заявлено не було. Отже, суд вважає, що аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід стягнути від дня пред`явлення позову, а саме з дати 06.03.2020 р. В частині вимог про стягнення аліментів за минулий час - з моменту розірвання шлюбу позов задоволенню не підлягає за недоведеністю. У частині стягнення судових витрат суд враховує наступне. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial