Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

ПАТ «МетаБанк» (далі за текстом - позивач) звернулось до суду з позовною заявою, якою просить стягнути солідарно з [PERSON] (далі за текстом відповідач-1) та [PERSON] (далі за текстом відповідач-2) заборгованість за кредитним договором №32-14-05/0090-МК від 28 вересня 2005 в розмірі 32978 грн. 96 коп., що складається із: прострочених процентів за користування кредитом 9056,84 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту 10121,70 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів 6218,48 грн., 3% річних у сумі 1588,89 грн. та інфляційних втрат в сумі 5993,05 грн. Також просить стягнути з відповідачів на свою користь по 881 грн. з кожного судових витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що 28.09.2005 року між АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк», та приватним підприємцем [PERSON] укладений Кредитний договір №№32-14-05/0090-МК у відповідності до умов якого позивач надав відповідачу-1 кредит у сумі 30000 грн. із терміном погашення до 26.07.2007. З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором того ж дня між позивачем та відповідачем-2 укладений договір поруки №32-14-05/0090-МК/П відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався, у разі не виконання відповідачем-1 своїх зобовязань за Кредитним договором, погасити борг в сумі наданого кредиту, відсотків, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12.03.2008 у справі 2-96 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «Металург» 38043,78 грн. заборгованості за кредитом та 410,44 грн. судових витрат. Однак рішення суду не виконане, залишок заборгованості відповідачів становить 38043,78 грн., яка складається з простроченого кредиту у сумі 13495,60 грн., пені по простроченому кредиту в сумі 22356,02 грн., пені по простроченим процентам в сумі 2192,16 грн. У звязку з несплатою відповідачами вказаної заборгованості позивач відповідно до умов договору, на підставі ст.ст. 549, 625, 1048 ЦК України просить стягнути з відповідачів солідарно 9056,84 грн. процентів за користування кредитом за період з 20.08.2015 по 19.07.2018; 10121,70 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 20.02.2018 по 19.07.2018; 6218,48 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 20.02.2018 по 19.07.2018; 1588,89 грн. 3% річних за період з 20.08.2015 по 19.07.2018; 5993,05 грн. інфляційних втрат за період з 20.08.2015 по 19.07.2018. Відповідач-1 проти позову заперечує, спираючись на наступні обставини. Вважає, що позивачем не надані документи, що підтверджують наявність заборгованості перед позивачем. Зазначає, що постановою господарського суду Запорізької області від 14.07.2010 у справі №19/109/10 її як субєкта підприємницької діяльності визнано банкрутом, а ухвалою від 17.01.2011 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, припинено підприємницьку діяльність субєкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON], припинено провадження у справі. У звязку з цим, на підставі п. 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла на час визнання позивача банкрутом) вважає, що вимоги банку є погашеними. Крім того, вважає, що позивач пропустив строк встановлений ст. 49 вказаного Закону для предявлення вимоги після завершення розрахунків з кредиторами. За вказаних обставин відповідач-1 вважає, що основне зобовязання за договором припинено, оскільки позивачем не були предявлені вимоги в процесі банкрутства і відповідно договір вважається розірваним з дати визнання відповідача-1 банкрутом. Відтак, на думку відповідача-1, припинилися і зобовязання за договором поруки, укладеним з відповідачем-2. Також відповідач-1 вважає безпідставним нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після закінчення терміну користування кредитом, у звязку з чим і нарахування неустойки за несвоєчасну сплату таких процентів вважає необґрунтованою. Заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності. В подальшому позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем-1 заперечення на відповідь на відзив. Відповідач-2 відзиву на позовну заяву, інших клопотань та заяв не подавав. Ознайомившись з поданими сторонами заявами по суті спору та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини у справ та відповідні їм правовідносини. Між АБ «Металург» та приватним підприємцем [PERSON] укладений Кредитний договір №32-14-05/0090-МК від 28.09.2005 (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого позивач надає відповідачу-1 кредит у сумі 30000 грн. на термін по 26.02.2007 року включно, а відповідач-1 зобовязався повернути кредит у вказаний термін та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 23% річних. З метою забезпечення зобовязань відповідача-1 за договором між АБ «Металург» та відповідачем-2 укладений Договір поруки №32-14-05/0090-МК/П від 28.09.2005 (далі за текстом Договір поруки), відповідно до умов якого [PERSON] у разі невиконання ПП [PERSON] зобовязань за Договором зобовязується в порядку передбаченому цим договором погасити борг позичальника в сумі наданого кредиту 30000 грн., сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі за Кредитним договором, виходячи з умов Кредитного договору, за весь період користування кредитом. За рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12.03.2008 у справі №2-96 2008 року з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь АБ «Металург» 38043,78 грн. заборгованості за кредитом та 410,44 грн. судових витрат. З вказаного судового рішення також слідує, що заборгованість за Договором складається із 13495 грн. 60 коп. боргу по сплаті кредиту, а також пені по простроченому кредиту в сумі 22356,02 грн. та пені по простроченим процентам в сумі 2192,16 грн. У відповідності до п. 1.1. Статуту ПАТ «МетаБанк», затвердженого загальними зборами акціонерів від 09.07.2017, останнє є правонаступником ВАТ «МетаБанк» створеного в результаті реорганізації АБ «Металург» шляхом перетворення його відкрите акціонерне товариство. Отже, позивач є правонаступником АБ «Металург» у спірних правовідносинах. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, наявність зобовязання відповідачів перед позивачем по сплаті 13495 грн. 60 коп. заборгованості по кредиту встановлена рішенням суду, а тому доказуванню не підлягає. При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача-1 проти позовних вимог з посиланням на припинення зобовязання з повернення кредиту, повязаним з банкрутством відповідача-1 як фізичної особи-підприємця з огляду на наступне. Згідно зі статтею 609 ЦК зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої\~каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною третьою статті 46 Закону України\~«Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»\~( в редакції, що діяла на час припинення підприємницької діяльності відповідача-1) передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.\~\~ Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. ФОП, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Зокрема, відповідно до статей 51, 52, 598\~- 609 ЦК, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних\~осіб-підприємців»\~однією з особливостей підстав припинення зобовязань для ФОП є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності\~фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13 та від 09 вересня 2017 року провадження №3-788гс17. Крім того, як вбачається з рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12.03.2008 вимоги про стягнення заборгованості за кредитом заявлені та задоволені до відповідача-1 як до фізичної особи. Також суд приймає до уваги, що відповідно до пункту 9 частини другої\~статті 129 Конституції України,\~статті 14 ЦПК України\~однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. За ч.\~2\~ст.\~13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Таким чином принцип обов'язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони обов'язкові для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Європейський Суд з цього приводу висловлюється так: «коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів» (Заява № 28342/95, Рішення у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, пункти 61, 62). Отже, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця відповідача-1 не звільняє її від зобовязання з повернення заборгованості по кредиту в сумі 13495 грн. 60 коп., яка до того ж підлягає стягненню на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Посилання відповідача-1 на припинення поруки відповідача-2 у спірних правовідносинах судом до уваги не приймається з огляду на наступне. Відповідно до\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За частиною першою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з частиною першою статті\~598, статтею\~599 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, з огляду на положення ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», норми\~статті 559 ЦК України\~стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Щодо вимог про стягнення пені судом встановлено, що підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття\~610, пункт 3 частини першої статті\~611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). У пункті 5.2. Договору сторони погодили, що в разі порушення позичальником строку погашення кредиту, зазначеного у п. 3.1.1. цього договору або у письмовому повідомленні Банку згідно п.п. 2.2.1. та 3.1.4. цього Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення. За змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені\~у тому,\~що вона\~нараховується з\~першого дня\~прострочення та\~доти,\~поки зобов'язання\~не буде\~виконане.\~Період,\~за який\~нараховується пеня\~за порушення\~зобов'язання,\~не обмежується.\~Її розмір\~збільшується залежно\~від тривалості\~порушення зобов'язання.\~Тобто,\~вона може\~нараховуватись на\~суму невиконаного\~або неналежно\~виконаного грошового\~зобов'язання\~(зокрема,\~щодо повернення\~кредиту чи\~сплати процентів\~за кредитом)\~протягом усього\~періоду прострочення,\~якщо інше\~не вказано\~у законі\~чи в\~договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог\~про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути\~неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 10121,70\~грн.\~пені за несвоєчасне погашення кредиту нараховану за період з 20.02.2018 по 19.07.2018 підлягають задоволенню, оскільки заявлені у межах спеціальної позовної давності. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вказаної норми позивач обґрунтовано нарахував відповідачу за період з 20.08.2015 до 19.07.2018 до сплати 3% річних та інфляційні втрати за порушення зобовязання з погашення кредиту. За перевіреним судом розрахунком сума 3% річних становить 1180 грн., сума інфляційних втрат 5011,93 грн. Посилання відповідача-1 на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по сплаті кредиту також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у відповідності до положень ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Як уже встановлено судом позивач звертався до суду з позовом про стягнення боргу з повернення кредиту з відповідачів, який рішенням від 12.03.2008 року задоволено. При цьому чинне законодавство України не передбачає необхідності повторно звертатись до суду для виконання рішення суду за вимогами за якими таким рішенням позов задоволено. Судом також встановлено, що у пункті 4.2. Договору сторони встановили, що позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 23% річних. Відсотки за користування кредитом сплачуються позичальником за весь час фактичного користування кредитом за період з дня видачі кредиту по день зазначений у п. 1.1. цього договору (26.02.2007 р. п. 1.1. Договору). Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 26 лютого 2007 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 26 лютого 2007 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем, у якому вони нараховані. Починаючи з 27 лютого 2007 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені Договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування 26.02.2007. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Аналогічну правову позицію викладено в Постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Отже, підстави стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом відсутні. У звязку з цим вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів, а також 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобовязання зі сплати процентів задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними від вимог про стягнення процентів. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню 10121,70\~грн.\~пені за несвоєчасне погашення кредиту нарахованої за період з 20.02.2018 по 19.07.2018, а також 1180 грн. 3% річних та 5011,93\~грн. інфляційних втрат за період з 20.08.2015 до 19.07.2018. В задоволенні решти позову має бути відмовлено. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial