Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 липня 2006 року у розмірі 26 489 грн. 17 коп. та витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 1\~218 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14 липня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, в свою чергу, відповідач порушив зобовязання за вказаним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 27 серпня 2015 року становила 26 489 грн. 17 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні від 2 грудня 2015 року представник відповідача [PERSON] подав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити за спливом позовної давності. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 14 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування таким у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с. 5/. Позивач зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачу кредитку карту за номером 4405 8850 2918 6993 /а.с. 42/. В свою чергу, відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, станом на 27 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 26 489 грн. 17 коп., з яких: 2 795 грн. 85 коп. заборгованість за кредитом; 21 955 грн. 74 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 237 грн. 58 коп. штраф (процентна складова) /а.с. 4-5/. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктами 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою передбачено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці /а.с. 11 звор., 12/. Відповідно до правовової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи викладене, а також те, що строк дії картки закінчився у липні 2008 року, останній платіж відповідачем здійснено 6 травня 2010 року, наступний платіж мав би бути внесений ним у червні 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише у жовтні 2015 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки цей строк сплинув у червні 2013 року, що є підставою для відмови у позові. Крім цього, позивач не ставив перед судом питання про поновлення такого строку, тоді як представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності. За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі статей 216, 253, 256, 257,\~258, 266, 267, 526, 530, 610, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed