Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач 08 липня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS]. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 13 лютого 2008 року вона, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, придбали житловий будинок [ADDRESS] за 60 тисяч гривен. 04 березня 2011 року шлюб розірвано. Враховуючи те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, вона згідно закону має право на ? частку цього будинку. Відповідач погодився на те щоб вона сплатила йому вартість його частки, тобто 30000 грн.. Вона це зробила, сплативши відповідачеві зазначену суму, про що той написав розписку. Від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу ? частки домоволодіння по [ADDRESS], відповідач ухиляється, виїхавши на проживання до іншої області. Вона ж в теперішній час проживає у спірному помешканні. Зазначені обставини і змусили її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку [ADDRESS] між нею та відповідачем дійсним, та визнати за нею право власності на все домоволодіння по [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідача в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно договору купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року [PERSON] купив, а [PERSON] продала житловий будинок [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17727001 від 13 лютого 2008 року, виданого Кодимським районним бюро технічної інвентаризації, власником житлового будинку з навірними спорудами [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно рішенню Кодимського районного суду Одеської області від 04 березня 2011 року (справа №2-197/11), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно розписки [PERSON] отримав від [PERSON] 30000 грн. за ? частку житлового будинку [ADDRESS]. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Кодимським РВ ГУМВС України в Одеській області 26 вересня 2013 року, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] 05 вересня 2013 року у Приморському відділі ДРАЦС міста Одеси. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав. Законом (ст.ст.60,61 СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договірв інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як убачається з досліджених в судовому засідання матеріалів, сторони зареєстрували шлюб 02 лютого 2008 року, а 13 лютого 2008 року відповідач, на підставі договору купівлі-продажу, придбав житловий будинок [ADDRESS]. Тобто, це майно стало об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. 04 березня 2011 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] рішенням суду розірвано. 14 квітня 2011 року на підставі усної домовленості про продаж належної відповідачеві ? частки житлового будинку [ADDRESS] - це майном було тим відчужене позивачеві. Про отримання грошових коштів за продане майно, відповідач склав письмову розписку. Згідно зі ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Із позовної заяви вбачається, що договір купівлі-продажу ? частки спірного домоволодіння був укладений в усній формі, нотаріально не посвідчувався та не проходив державної реєстрації. Згідно частини 1 та 3 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з п. 13 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачає можливість визнання договору дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Поряд з цим, відповідно до частини 4 ст.334 ЦК України (в редакції чинній з 11.02.2010 р.)права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Крім того, момент вчинення правочину щодо нерухомого майна відповідно до статей 210, 334, 657 ЦК України і норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» пов'язується з державною реєстрацією. На підставі викладеного суд констатує, що усний договір купівлі-продажу та передача відповідачу 30 000 грн. про що останнім видана 14 квітня 2011 року розписка, не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. При цьому, слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що дають підстави для визнання за [PERSON] беззаперечного права власності на спірне домоволодіння. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 182, 638,655, 657, 220 ч.2, 334 ч.4 ЦК України,

Outcome: dismissed