Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області Р. Сірачинський 12.02.2019 року звернувся до суду в інтересах держави в особі Сколівської РДА Львівської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача кошти у сумі 5 061 грн. 57 коп., які були затрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Ухвалою судді від 28.02.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження на 11.04.2019 року з повідомленням, однак без виклику учасників справи. Розгляд справи по суті відбувся 11.04.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що вироком Сколівського районного суду Львівської області від 30.08.2018 року у справі № 453/614/18, відповідача визнано винниму вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення потерпіла [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент заподіяння та знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська центральна районна лікарня» з 13.10.2016 року по 15.10.2016 року, на що закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого затрачено кошти у сумі 5 061 грн. 57 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Відповідач відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавав, а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 28.02.2019 року. Заяв, клопотань від позивача та відповідача у зазначеній цивільній справі, пов'язаних із розглядом справи, до суду не надходило. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з викликом сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з викликом сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, - немає. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, встанолених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осбі або державних чи суспільних інтересах. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 3, 4 ст. 56 ЦПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. При цьому прокурор обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Перевіривши законність звернення прокурора із даним позовом, виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так,вироком Сколівського районного суду Львівської області від 30.08.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року відповідача звільнено від відбування покарання. Даний вирок набрав законної сили, і є преюдиціальним при розгляді даної справи. Вина відповідача доведена, відтак згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено і те, що гр. [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження та знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська центральна районна лікарня» з 13.10.2016 року по 15.10.2016 року, розмір затрачених коштів на лікування потерпілої від вказаного вище кримінального правопорушення становить5 061 грн. 57 коп.. В силу ст. 1206 ЦК України особа, котра вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Відтак, зважаючи на те, що вирок суду від 30.08.2018 року щодо відповідача на день розгляду справи є чинним, вбачається причинний зв'язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КЗ СРР «Сколівська центральна районна лікарня», а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати понесенні закладом охорони здоров'я витрати на лікування цієї потерпілої. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved