Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач 08 червня 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 1998 року. На даний час в квартирі зареєстрований, але не проживає з червня 2014 року [PERSON], з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року до 29.12.2014 року. Відповідач комунальні послуги не сплачує, матеріально не допомагає, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, та порушує її права як власниці житла. Позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 2 по вул. Новоорловській в м. Дніпропетровську, шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти її задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що ? частина квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 1998 року (а.с.7). Інша ? частина належить на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого 26 квітня 2013 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.5-6). Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Однак, судом встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає, в квартирі відсутні його особисті речі. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 2 по вул. Новоорловській в м. Дніпропетровську, шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: approved