Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 53877,00 грн. та стягнення з філії «ТОВ «УФА «Верус», в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова та [PERSON] солідарно на свою користь 200 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що відповідно до укладеного договору №б/н від 05.07.2005 р. [PERSON] в той же день отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами укладеного договору він складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання Банківських послуг. Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період оплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Відповідно до ст. 546 ЦК України зобов'язання відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки, укладеним з поручителем ТОВ «УФА «Верус», в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова. Відповідно до п.п. 2,4 Договору поруки та ст. 554 ЦК України поручитель та боржник відповідають, як солідарні боржники. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору від 05.07.2005 р. позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 30.06.2013 р. має заборгованість - 54077,00 грн., яка складається з наступних нарахувань: 9675,85 грн. - заборгованість за кредитом, 41349,86 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2551,29 грн.- штраф (процентна складова). Враховуючи викладене та з посиланням на ст.ст. 526, 611, 629 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 53877,00 грн. та стягнути з філії «ТОВ «УФА «Верус», в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова та [PERSON] солідарно на свою користь 200 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні вищевикладеним, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діяв за довіреністю, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав надав заперечення проти позову, в якому зазначено, що у липні 2005 року, згідно із заявою [PERSON] позивач надав останньому кредитну картку MasterCard№ [NUMBER] з лімітом 10 000 грн. строком дії до липня 2007 року. До позовної заяви позивачем надані «Умови та правила надання банківських послуг», які не були підписані [PERSON] Також, заперечував, що саме в цій редакції вказаних Умов він був ознайомлений в момент надання йому кредитної картки у липні 2005 року. Вважає, що ці Умови носять однобічній характер, а тому не є доказами в розумінні ст.ст. 57-61 ЦПК України, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що Умови саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин. З посиланням на ст..ст. 215-216 ЦК України, зазначає, що Умови є нікчемними, отже не можуть прийматись до уваги, а тому при визначенні умов, за яких був наданий кредит, можливо прийняти лише Заяву, яка підписана [PERSON] особисто. З огляду на те, що інші умови та правила не врегульовані цією Заявою, слід використовувати загальні положення цивільного законодавства. Згідно умовам відносин, врегульованих Заявою про надання кредиту, кредит надавався на строк дії кредитного ліміту, який дорівнює строку дії картки, тобто до липня 2007 року. Також, на кредитній картці зазначений строк її дії до липня 2007 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (сальдо поточної заборгованості), вбачається, що картка була надана в користування 26.07.2005 р., відповідно строк користування кредитом не міг бути більшим ніж останній день липня 2007 року. Отже саме з цієї дати розпочав свій перебіг строк позовної давності щодо вимог позивача. Доказів того, що [PERSON] здійснювалось волевиявлення на продовження дії та перевипуск картки позивачем не надано Враховуючи, що умови є нікчемними, тобто сторонами не домовлено про збільшення позовної давності на автоматичну пролонгацію договору, тому підлягають застосуванню загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов'язаних з наданням кредиту. Протягом всього періоду з моменту закінчення строку дії картки від позивача на адресу відповідача не надходило ніяких претензій чи вимог про оплату заборгованості, що доводить пропуск позивачем строку позовної давності. З посиланням на норми законодавства просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача та у задоволенні вимог Пат КБ «Приватбанк» відмовити повністю. Представник співвідповідача в судове засідання не з»явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 05.07.2005 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким, відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн., зі сплатою процентів у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році, з щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості та строк дії, який дорівнює строку дії картки, тобто до 07/07. Також, 22.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та філією «ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова був укладений договір поруки згідно з яким поручитель надає поруку перед кредитором за виконання боржниками, вказаними у Додатку №1 до цього Договору всіх своїх зобов'язань за кредитними договорами, вказаними в Додатку №1 до цього Договору, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» та Боржниками. Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 4 Договору передбачено, що у випадку невиконання боржниками зобов'язань за кредитним договорами, боржники і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні божники. Однак, всупереч договірним зобов'язанням [PERSON] свої обов'язки належним чином не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість у загальній сумі 53877, 00 грн. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. . Перебіг строку позовної давності обчислюється за загальними правилами визначення строків, а саме починається з наступного дня після відповідної дати або з наступного дня після настання події, з якою пов'язано його початок згідно ст. ст. 260, 253-255 ЦК України. Відповідно до Заяви позичальника [PERSON] він зобов'язався погашати кредитну заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитом був зроблений [PERSON] 08.12.2006 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.07.2005 року наступний платіж вінповинен була зробити 11.12.2006 року. Разом із тим, з 11.12.2006 р.(дата наступного платежу) по 30.06.2013 р.(кінцева дата розрахунку) відповідачем не було зроблено жодного платежу. Таким чином, саме з цієї дати, 11.12.2006 р., позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Разом із тим, згідно із п.7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повергнення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Постановою ПВСС «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, зі змінами внесеними 07.02.2014 р. у п. 31 зазначено, що при застосуванні положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною 11 статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано будь-яких доказів поважності причин пропуску строку позовної давності суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості у розмірі 53 877, 00 грн. Разом із тим, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON], викладені у запереченнях щодо нікчемності «Умов та правил надання банківських послуг», через відсутність його підпису у вказаних Умовах, оскільки в матеріалах справи міститься заява позичальника (а.с.8), з якою вбачається, що позичальник [PERSON] ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, про що свідчить власний підпис. Також, суд не може взяти до уваги твердження відповідача [PERSON] щодо наявності іншої редакції вказаних Умов, які діяли на час укладання договору між ним та позивачем, ніж ті, що представлені в матеріалах справи, оскільки ним не були представлені суду будь-які інші Умови та правила надання банківських послуг. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «УФА «Верус», в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова та відповідача [PERSON]солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в сумі 200 грн., суд зазначає наступне. Так, в обґрунтування цієї вимоги позивач посилається на укладення договору поруки між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус», в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова, в якості забезпечення зобов'язання відповідача [PERSON] за кредитним договором. Як вбачається з п.1 вищевказаного Договору поруки від 22.03.2011 року предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконанням боржниками, вказаними у Додатку №1 до цього договору всіх своїх зобов'язань за кредитними договорами. вказаними в Додатку №1 до цього договору, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» та боржниками. Також, у п.2 зазначено, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку №1 до цього Договору. Разом із тим, позивачем не надано до матеріалів справи вищезазначеного Додатку №1 до договору поруки від 22.03.2011 року, у зв'язку із чим, суд не має можливості встановити за виконання, якими саме боржниками своїх зобов'язань та в якій сумі повинен відповідати поручитель ТОВ «УФА «Верус», в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтерновському районі м. Харкова. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача й понесені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed