Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору без номеру від 22.08.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2016 року має заборгованість 14900,34 гривень, яка складається з наступного: 568,12 гривень - заборгованість за кредитом, 9796,49 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3350,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 685,73 гривень - штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] 14900,34 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності, щодо постановлення заочного рішення не заперечував. Крім того, представником позивача надано письмові пояснення стосовно строку позовної давності, в якій зазначено, що відповідач [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг в Приватбанку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений 50 років. Вказує на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 11.12.2012 року в сумі 99,47 грн. Таким чином, строк позовної давності розпочинається з наступного дня, тобто з 12.12.2012 року та відповідно спливає 12.12.2062 р. Враховуючи наведене, просить задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, просив в позові відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях відповідача. В письмових заперечення відповідач просив відмовити в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до неї в звязку зі спливом позовної давності з посиланням на правову позицію, сформульовану у постанові ВСУ від 06.11.2013 р. в спаві №6-116цс13 та у постанові ВСУ від 19.03.2014 р. в справі №6-14цс14. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії кредитного договору без номеру від 22.08.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов. Згідно ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною, сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, посилаючись на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, вона 22.08.2011 року підписана відповідачем [PERSON] (а.с. 8). Вказана обставина не заперечується відповідачкою. В той же час суду не надано доказів на підтвердження того, що позичальником підписані Умови та правила надання банківських послуг, а тому відсутні підстави стверджувати, що відповідачка погодилася саме на ці умови надання кредиту, підписуючи заяву позичальника. Такі ж висновки зроблено Верховним Судом України у постановах № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, № 6-698цс15 від 10.06.2015 року, № 6-757цс15 від 01.07.2015 року, № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року. Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином позивачем не доведено обставини укладення між ним та відповідачкою кредитного договору № б/н від 22.08.2011 року, заборгованість по якому він просить стягнути з відповідачки. Суд також вважає слушним доводи відповідача щодо необхідності перевірки дотримання вимог закону щодо строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В той же час суд позбавлений можливості здійснити перевірку дотримання строку позовної давності, оскільки надані позивачем докази не дають можливості встановити граничний строк дії картки. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач періодично здійснювала погашення заборгованості по кредиту, останній платіж було здійснено нею 11.12.2012 року в сумі 99,47 грн. Таким чином, строк позовної давності розпочинається з наступного дня, тобто з 12.12.2012 р. Право вимоги у ПАТ КБ «Приватбанк» на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникало з настанням часу сплати чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу. Беручи до уваги, що від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущений строк звернення до суду з даним позовом та враховуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed