Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач 04.08.2017 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, яку 27.11.2017 уточнив та просив визнати за ним, [PERSON], право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 41.4 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у лютому 2004 року його батько, [PERSON] придбав у громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вищевказане нерохоме майно за договором купівлі-продажу, який належним чином оформлено не було. З 2004 року та до дня своєї смерті, а саме [INFO], батько позивача, [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володів вказаною квартирою, сплачував комунальні послугу (водо-, газопостачання, електроенергія), укладав договір про користування електричною енергією, підписував акт опломбування. Після смерті батька позивач, як спадкоємець, продовжив відкрито користуватися зазначеним нерухомим майном, сплачував комунальні послуги. У 2012 році повністю виконав за свій рахунок ремонт м'якої покрівлі квартири, у зв?язку з чим вважає, що наявні всі законні підстави для визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, тому і звернулася до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с.126). Представник відповідача, Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечуючи при цьому проти задоволення позовних вимог (а.с.121). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с.114-117), причини неявки суду не відомо, заяви про відкладення судового розгляду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору: [PERSON], що залучена до участі у справі за клопотанням представника позивача на підставі ухвали Криворізького районного суду від 29.11.2017, до суду не з?явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.120). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору: [PERSON], що залучена до участі у справі ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2017 на підставі власної заяви про вступ у справу, у судове засідання не з?явилася. Через канцелярію суду надала пояснення, відповідно до яких позовні вимоги вважає необгрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають. Вказує, що позивач безпідставно користується спірним майном та знає, що воно йому не належить та про відсутність підстав для набуття на спірне нерухоме майно права власності, а відсутність факту добросовісності володіння є підставою для відмови у визнанні за особою права власності за набувальною давністю (а.с.127). Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи по суті, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, спірним майном є трикімнатна квартира загальною площею 58.9 кв.м, житловою площею 41.4 кв.м, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується правовстановлюючими документами та технічною документацією на нерухоме майно (а.с.97-99). Згідно з довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 14.09.2017 № 1554, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], зареєстровано на ім'я: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.06.1997 Криворізькою РПВ «Агропромтехніка», згідно з розпорядження від 28.08.1996 № 39 р. (а.с.97). Позивач зазначає, що його батько, [PERSON] придбав вказану квартиру у [PERSON], без оформлення у встановленому законом порядку договору купівлі-продажу та проживав у ньому без реєстрації з квітня 2004 року до дня своєї смерті, [INFO], що підтверджується актом, посвідченим депутатом Лозуватьскої сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.54). Крім того, [PERSON] сплачував комунальні послуги за квартиру, укладав договори про користування електричною енергією, а після його смерті плату за комунальні послуги здійснював його син, [PERSON], позивач по справі (а.с.5,25). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4), і відповідно до якого місцем його смерті зазначено: с. Гуровка, Долинського району Кіровоградської області. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 2 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому, суд враховує, що набувальна давність визначається як спосіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, про що також наведено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Під час судового засідання встановлено, що [PERSON] лише користувався спірною квартирою, а тому суд прийшов до висновку, що на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється. Крім того, доводи позивача про те, що він, з урахуванням часу користування спірною квартирою його батьком, безперервно проживає у спірній квартирі більше 10 років, здійснює її ремонт, підтримує її належний стан та сплачує всі комунальні послуги, суд до уваги прийняти не може, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на квартиру та не є підставою для набуття такого права. Зважаючи на те, що власник спірного будинку відомий позивачу, оскільки наявні документи, які безспірно підтверджують право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 346, ст. 347 ЦК України не відмовилися від права власності на належне їм спірне майно, яким позивач володіє з волі його власників, суд вважає, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed