Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Після уточнення позовних вимог представник позивача просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 6,37 га умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка призначалась позивачу внаслідок паювання земель агрофірми «Лозівська». Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі та: представник позивача - про підтримання позову, залишення судових витрат за позивачем, представники відповідача та третьої особи - про його визнання. Згідно з позовом, Лозівською сільською радою Кегичівського району Харківської області було безоплатно передано у колективну власність агрофірма «Лозівська» земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена агрофірми «Лозівська» без виділення земельної ділянки в натурі. Як передбачено п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тому, в подальшому, агрофірмі «Лозівська» був виданий державний акт на право колективної власності на землю до якого був доданий список громадян, які на момент видачі цього державного акту були членами агрофірми «Лозівська» для одержання земельного паю. До вказаного вище списку, що додається до державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, під номером 23 був включений позивач [PERSON], який був членом агрофірми «Лозівська» на момент отримання державного акту на право колективної власності на земельну ділянку. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, позивач набув права на земельну частку (пай) у день видачі Державного акту на право колективної власності на земельну ділянку агрофірмі «Лозівська». В той час, як передбачено п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Проте позивач так і не отримав свій сертифікат на земельну частку (пай), оскільки був введений в оману керівництвом агрофірми «Лозівська», а саме: йому в усному порядку повідомили що він не має права на земельну частку (пай) і тому сертифікат отримати не може. Протягом всього часу з моменту розпаювання земель агрофірми «Лозівська» позивач помилково вважав, що він не має права на земельну часту (пай), оскільки повірив на слово керівникам агрофірми « Лозівська». Проте, у 2017 році позивач довідався, що кілька осіб - членів агрофірми «Лозівська», яким також було в усному порядку відмовлено у видачі сертифікату на земельну частку (пай), змогли вибороти своє право на землю в суді. Позивач звернувся до відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з інформаційним запитом і отримав відповідь, що його прізвище включене до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого агрофірмі «Лозівська» за номером 23. Сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно записів книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по агрофірмі «Лозівська», не видавався. Сертифікат на гр. [PERSON] у Відділі відсутній. Отже, фактично позивач дізнався про порушення свого права тільки восени 2017 року. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду задля визнання свого права на земельну частку (пай). У судовому засіданні досліджені: копії паспортів та ІПН позивача та його представника з підтвердженням їх анкетних даних; копія листа відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30 жовтня 2017 року №415/113-17 про те, що прізвище [PERSON] включене до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю виданого агрофірмі «Лозівська» за № 23. Сертифікат на земельну частку (пай), згідно записів книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Кегичівською районною державною адміністрацією по агрофірмі «Лозівська» не видавалися. Сертифікат на [PERSON] у відділі відсутній; копія листа Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 04 вересня 2017 року №01/02-13 про те, що до архіву Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області не надходили протоколи розподілу земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства АФ «Лозівська». Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельні частки (паї), одержані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що це визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 24 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у рішенні посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи заяву представника позивача, підстав для розподілу судових витрат немає.

Outcome: approved