Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач 05.12.2018 року звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], йому стало відомо, що на 1/2 частину будинку накладено арешт на підставі постанови про арешт майна від 11.04.2008 року, складеної відділом державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Даний будинок належить позивачу на підставі договору купівлі-продаж від 21.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу, зареєстрованого за №290. Оскільки на час накладення арешту на майно, власником майна був позивач, вважає, що його право користування майном порушено. Просить суд зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №042675, 11.04.2008 року відділом державної виконавчої служби Авдіївського міського управлінням юстиції. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі. 29.01.2019 року до суду від Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву в якому, зазначено, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №6739257 відкрите на підставі ухвали за №2-273, виданої 14.03.2008 року про накладення арешту на 1/2 частину будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] Державним виконавцем було відкрите виконавче провадження 21.03.2008 року та завершено 11.04.2008 року у зв'язку з повним та фактичним виконанням. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 21.02.2008 року між [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №290, [PERSON] належить будинок [ADDRESS]. Відомості щодо укладення договору купівлі-продажу зазначеного будинку внесено до Державного реєстру правочинів 21.02.2008 року, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру правочинів, сформованого 21.02.2008 року. Право власності на житловий будинок зареєстровано на [PERSON] 17.03.2008 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП БТІ Ясинуватської міської ради 17.03.2008 року. Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 23.11.2018 року, вбачається інформація щодо обтяження 1/2 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]; підставою обтяження зазначено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 11.04.2008 року Відділу державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції; власником зазначено: [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS]; заявник: відділ ДВС у Донецькій області Авдіївського МУЮ. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, а саме: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що на час прийняття державним виконавцем Авдіївського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області постанови від 11.04.2008 року про накладення арешту на майно боржника [PERSON] 1/2 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], власником будинку є позивач [PERSON] На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, застосовані відповідачем в межах виконавчого провадження на виконання ухвали суду де боржником є [PERSON], а не дійсний власник майна [PERSON], фактично позбавляє позивача права розпоряджатися своїм майном, суд вважає, що у даному випадку має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що порушує принцип, закріплений у Статті 1 Першого Протоколу Конвенції та справедливий баланс між інтересами захисту права власності та загальними інтересами. З урахуванням обставин справи та наданих позивачем доказів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовна заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки в інший спосіб, ніж зняття арешту з майна, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Авдіївського міського управлінням юстиції від 11.04.2008, захистити порушене право позивача неможливо.

Outcome: approved