Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач, 03 листопада 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини,визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], померлої 16 листопада 1999 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 16 листопада 1999 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», розміром 3,37 в умовних кадастрових гектари, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-12 №0249726, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 20 листопада 1996 року; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», розміром 4428 грн., на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 03 вересня 2003 року на імя померлої. Він, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину у вигляді права на земельну частку (пай), отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, вже після смерті спадкодавця, [PERSON] сільською радою у 2003 році було видано свідоцтво про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495 на імя [PERSON]. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді зазначеного майнового паю, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495. А саме, нотаріус вважає, що правовстановлюючий документ видано після смерті спадкодавця. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить поновити строк позовної давності пропущений з поважних причини, встановити факт прийняття спадщини та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на: майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», розміром 4428 грн., на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 02 березня 2011 року на імя померлої 16 листопада 1999 року [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», розміром 4428 грн., що підтверджується дослідженим в судовому засіданні Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 02 березня 2011 року (а.с.8). 16 листопада 1999 року [PERSON] померла, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №195556, виданого 17 листопада 1999 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області (а.с.7). Як убачається з дослідженого судом заповіту, складеного 12 травня 1993 року в с. Шершенці, Кодимського району Одеської області і зареєстрованого в реєстрі [PERSON] сільської ради за №42, [PERSON], на випадок своєї смерті, заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.13). Частину спадкового майна позивач прийняв, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 липня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі Кодимської державної нотаріальної контори за №3134 (а.с.10) Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495, видане [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 02 березня 2011 року, тобто вже після смерті спадкодавця. Разом з тим, пунктом 111 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»,наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна, спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитися. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відмовляючи позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майновий пай члена КСП «Маяк» на імя [PERSON], на підставі сертифікату серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495 (лист державного нотаріуса №1095 від 02 листопада 2016 року), нотаріус послалася на ту обставину, що зазначений правовстановлюючий документ виданий після смерті спадкодавця (а.с.11). Частиною першою статті 534 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як убачається із свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХІХ № 000495, [PERSON] була членом КСП «Маяк», тобто, мала право на отримання майнового паю. В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Докази, надані позивачем є належними і допустимими. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 6 ЦК Української РСР в редакції 1963 року) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що правовстановлюючий документ був виданий після його смерті. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», розміром 4428 грн., на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХІХ №000495, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 02 березня 2011 року на імя померлої 16 листопада 1999 року [PERSON]. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив наступного. Позивач є особою матеріально не забезпеченою, на протязі певного часу не мав можливості оформити спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Статтею 71 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 80 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, передбачено, що якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, оскільки він є особою матеріально не забезпеченою, та на протязі певного періоду часу не міг оформити спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а звідси - не мав можливості захистити своє порушене право. Враховуючи викладене, на підставі ст.534 ч.1 ЦК Української РСР в редакції 1963 року,

Outcome: approved