Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 37433,65 гривень витрат по виплаті страхового відшкодування та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] 08.10.2013 року в м. Києві, по вул. Борщагівській, керуючи автомобілем Фіат, реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем Деу, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], спричинивши механічні пошкодження транспортного засобу. Вина відповідача у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспотної пригоди (далі ДТП) підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2014 року. Оскільки відповідно до полісу № АЕ/1716396 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.02.2013 року відповідальність власника транспортного засобу Фіат, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», останнє на підставі регресної вимоги від 21.02.2014 року 06.06.2014 року виплатило ПрАТ «СК Альфа-Страхування» 37433,65 гривень страхового відшкодування, які ПрАТ «СК Альфа-Страхування» сплатило потерпілому. А тому позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду та судові витрати по справі. Представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ковальчук І.В. позовних вимог не визнала, заявила клопотання про відмову в задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності, а також просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені ним у вигляді витрат на правову допомогу (а.с.52-55). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 08.10.2013 року в м. Києві, по вул. Борщагівській, керуючи автомобілем Фіат, реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем Деу, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], спричинивши механічні пошкодження транспортного засобу. Вина відповідача у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспотної пригоди (далі ДТП) підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2014 року. Вартість відновлюваного ремонту становить 68347 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП потерпілій особі відшкодована не була. Відповідно до полісу № АЕ/1716396 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.02.2013 року відповідальність власника транспортного засобу Фіат, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». А тому товариство на підставі регресної вимоги від 21.02.2014 року 06.06.2014 року виплатило ПрАТ «СК Альфа-Страхування» 37433,65 гривень страхового відшкодування, які ПрАТ «СК Альфа-Страхування» сплатило потерпілому. Встановлені судом обставини підтверджуються: копією довідки про ДТП (а.с.6-7), копією постанови Шевченківського районного суду (а.с.8-9), копією довідки про механічні пошкодження транспортного засобу та копією протоколу його огляду (а.с.18,19-21), копією калькуляції від 21.10.2013 року (а.с.22-29), копією полісу № АЕ/1716396 страхування автомобіля Фіат (а.с.5), копією заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 10), копією страхового акту від 04.03.2014 року з додатком (а.с.30,31), копією платіжного доручення про виплату страхового відшкодування (а.с.32). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Ч.1 ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальні позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 6 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року визначено, що регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Страхова група «ТАС» виплатило страхове відшкодування 06.06.2014 року, однак з регресною вимогою до суду звернулося лише 24.07.2017 року, тобто з пропуском трирічного строк, встановленого законодавством. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача подала до суду відповідну заяву про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, яку підтримала в судовому засіданні. Отже, з огляду на вище викладе, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову у зв?язку із спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому суд задовольняє клопотання представника відповідача та стягує з позивача понесені відповідачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 7680 гривень.

Outcome: approved