Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови договору, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 15375,28 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.09.2006 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Картку позивачу було надано строком на три роки.. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.258 ЦК України, вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом (ч.1 ст.261 ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). До позовної заяви позивач додає копію судового наказу від 01.08.2008 р., про стягнення з відповідача заборгованості за цим же кредитом. За ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається, у тому числі, у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2008 р. підтверджується, що позивачу про порушення його права було відомо ще у 2008 році, але подачею заяви про видачу судового наказу позивач строк позовної давності перервав (ч.2 ст.264 ЦК України). Вказаний судовий наказ набув чинності 19.11.2010 р., тобто перебіг позовної давності відновився 20.11.2010 р. (ч.3 ст.264 ЦК України), та закінчився 20.11.2013 р. Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до суду 23.08.2014 року, тобто за межами строку, встановленого ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, судом на підставі вищенаведених письмових доказів, встановлено, що перебіг строку позовної давності за договором б/н від 13.09.2006 р., після переривання, почався 20.11.2010 р. Позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст.257 ЦК України. Посилання позивача в позовній заяві на п.9.12 як підставу постійної пролонгації договору не відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах зазначеного в ній строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії картки. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності. Судом встановлені підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі ст..88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed