Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 14 991 гривню 13 копійок боргу за кредитним договором без номеру від 22 березня 2012 року та 1378 гривень понесених судових витрат. Представником позивача [PERSON] подано письмову заяву, відповідно до якої заявлені вимоги підтримано у повному обсязі, представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнали повністю. В обґрунтування заперечень представник відповідача та відповідачем вказано, що [PERSON] дійсно отримала кредит шляхом встановлення кредитного ліміту у сумі 300 грн. на картку, із якого використала кошти у сумі орієнтовно 30 грн. Після отримання вказаної суми відповідач не мала можливості внести отримані кошти та розірвати укладений договір, так як перебувала у місцях позбавлення волі. Крім цього, жодних попереджень від банку стосовно наявності боргу відповідач не отримувала. В звязку із наведеним відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту анкети-заяви без номера від 22 березня 2012 року, укладеного між сторонами по справі, встановлено, що позивачем надано відповідачу кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка, без зазначення назви такої та без вказівки суми кредитного ліміту. В позовній заяві позивачем вказано, що відповідач отримала за умовами зазначеного вище договору кредит у сумі 300 грн. Відповідач не заперечує проти вказаних обставин, пояснивши, що витратила із вказаної суми грошові кошти орієнтовно 30 грн. Умовами укладеного між сторонами договору, які зазначені у довідці про умови кредитування із використанням вказаної кредитної картки, передбачено сплату відсотків за користування позичальником кредитними коштами у розмірі 2,5% на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році та штраф у разі порушення відповідачем строків платежів, який становить 500 грн.+ 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Крім цього, вказаним договором передбачено обовязок позичальника сплатити пеню за несвоєчасну оплату заборгованості у розмірі 1% від заборгованості але не менше 10 грн. в місяць при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 та більше днів. Вказані умови передбачені, також, Умовами та правилами надання банківських послуг (п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). Кредитний договір підписаний сторонами по справі, що свідчить, на думку суду, про те, що сторони досягли домовленності з усіх суттєвих умов укладення договору та погоджувались на такі умови. Розрахунок заборгованості по кредиту [PERSON] доводить, що станом на 30 червня 2016 року загальна сума заборгованості за залишком кредиту за договором 22 березня 2012 року, за відсотками за користування кредитними коштами, комісіями з боку відповідача (в тому числі і за штрафними санкціями) складає 14 991 гривня 13 копійок. Із наданих позивачем на вимогу суду виписки по рахунку відповідача та довідки про строк дії картки встановлено, що відповідач [PERSON] частково здійснювала проплату заборгованості за отриманим кредитним договором від 22 березня 2012 року, отриманого за карткою, строк дії якої до січня 2016 року. Судом не приймаються до уваги заперечення [PERSON] щодо того, що вона відбувала покарання у місцях позбавлення волі, а тому не могла своєчасно повернути отримані кошти, на підтвердження чого відповідачем було надано довідку про звільнення від 18 липня 2014 року, оскільки із вказаної довідки вбачається, що відповідач звільнилась із Чорноморської ВК 18 липня 2014 року, тобто, за два роки до часу предявлення позову. Крім цього, відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, при вирішенні питання можливості задоволення заявлених позивачем вимог, слід врахувати наступне. Окрім вимоги позивача щодо стягнення з відповідача несплаченої суми кредиту та відсотків за користування кредитом, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] пеню та штраф за несвоєчасне виконання покладеного на неї грошового зобовязання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання позивачем положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за кредитом -283 грн. 77 коп., відсотками у сумі 10 345 грн. 31 коп. та нарахованої пені у сумі 3172 грн., є підставною і підлягає до задоволення у розмірі, вказаному у довідці. Однак, у стягненні суми нарахованих штрафів слід відмовити, оскільки це є додатково нарахований захід цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Платіжне доручення від 25 липня 2016 року, наявне в матеріалах справи, доводить оплату позивачем 1378 гривень судового збору, а тому вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на надані докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягає до задоволення частково. На підставі наведеного, ст.ст.11, 627, 628, 1054 ЦК України,

Outcome: partial