Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Перший заступник прокурора Малиновського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської Ради до [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють позовних вимог на предмет спору Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, Управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області, в якому просить суд визнати недійсним укладений 30.11.2010 року між [PERSON], діючим в інтересах [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0039, зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 1718; визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 311777 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0039 з адресою: м. Одеса, масив № 1,діл.№4, зареєстрований в Поземельні книзі 08.12.2010 року за реєстровим номером 505200280039001; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції реєстрації справа власності [PERSON] на: земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0039 з адресою: м. Одеса, масив № 1, діл.№4, та для внесення Відділом Держземагенства у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу. Позов обґрунтовано тим, що згідно з розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 30.08.2002 року № 584 громадянам згідно списку передано у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 75,80 га ріллі на території Авангардівської селищної Ради. На підставі цього розпорядження [PERSON] отримано державний акт на право приватної власності від 20.11.2003 року на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Авангардівської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області, масив 1, ділянка -4. Далі в позові вказується, що 07.11.2007 року відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області [PERSON] видано державний акт серії ЯЕ № 673689 від 07.11.2007 року на цю ж ділянку, але з іншим цільовим призначенням для ведення садівництва, а підставою для видачі саме цього державного акту стала підроблена Постанова Приморського районного суду міста [PERSON], прийнята за результатами розгляду адміністративного позову по справі № 2а-2217/07. Надалі, за текстом підробленого рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року у справі № 2-7128/07 право власності на вищевказану земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва визнано за [PERSON], яка нібито звернулась з позовом до [PERSON] про повернення 800 тисяч доларів США. На підставі цього підробленого рішення [PERSON] отримано Державний акт серії ЯД № 752007 від 13.12.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва. Після цього ділянку за заявою [PERSON] розподілено на 37 окремих ділянок для ведення індивідуального садівництва. Надалі постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 року у справі № 2а-582/08 за [PERSON] визнано право власності на усі 37 вищевказаних земельних ділянок, з іншим цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд. Зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державні акти на вищевказані земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вищевказаної постанови управління Держкомзему у м. Одесі [PERSON] у вересні 2008 року видано 37 державних актів на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Серед інших [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311777 від 15.09.2008 на земельну ділянку кадастровий номер 5110137300:20:028:0039. Постанову суду оскаржено прокуратурою Приморського району м. Одеси в апеляційному порядку. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року постанову суду першої інстанції змінено, провадження в частині позовних вимог про визнання права власності закрито, в іншій частині залишено без змін. За результатами розгляду касаційної скарги Одеської міської Ради постановою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2011 року постанову суду першої інстанції скасовано, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2010 року у частині визнання неправомірними дій Одеської міської Ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів щодо відмови [PERSON] у зміні цільового призначення належних їй на праві власності ділянок скасовано та прийнято у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову. Таким чином, судові рішення, які стали підставою відчуження земельних ділянок та видачі [PERSON] державних актів на право власності на землю, взагалі не існують або є скасованими. Однак, [PERSON] здійснено відчуження однієї із вказаних земельних діяльно на користь [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.11.2010 року та державного акту серії ЯЖ № 311777 від 15.09.2008. Прокуратура Малиновського району міста Одеси вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311777 підлягають визнанню недійсними, а реєстрація права власності [PERSON] скасуванню, оскільки набуття [PERSON], а надалі [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення для містобудівних потреб здійснювалося без урахування позиції Одеської міської ради та інтересів територіальної громади міста, за відсутності передбаченої законом містобудівної документації, з використанням підроблених судових рішень. В судовому засіданні представник прокуратури Малиновського району міста Одеси позивні вимоги, заявлені прокуратурою району підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним укладений 30.11.2010 року між [PERSON], діючим в інтересах [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0039, зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 1718; визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 311777 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0039 з адресою: м. Одеса, масив № 1,діл.№4, зареєстрований в Поземельні книзі 08.12.2010 року за реєстровим номером 505200280039001; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції реєстрації справа власності [PERSON] на: земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110137300:20:028:0039 з адресою: м. Одеса, масив № 1,діл.№4, та для внесення Відділом Держземагенства у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну книгу. Додатково звернувши увагу суду, що статтею 23 ЗК України встановлено пріоритетність земель сільськогосподарського призначення з метою забезпечення охорони сільськогосподарського земельного фонду України, як основного засобу виробництва продовольчої та сировинної продукції. Поряд з цим законодавством передбачено особливий порядок зміни цільового призначення земельних ділянок. Статтею 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється виключно на підставі рішень органів державної влади та місцевого самоврядування. Згідно з частиною 3 цієї статті зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У даному випадку рішень про надання дозволів на розробку проектів відведення спірних земельних ділянок не приймалось, проекти відведення не розроблювалося, не погоджувалося і державну землевпорядну експертизу не проходили. Ні Овідіопольська районна державна адміністрація, ні Одеська міська Рада рішень про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок не приймали. Відповідно до ст..21 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла до 06.09.2012 року) порушення порядку зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Оскільки у порушення вимог ст. 39 ЗК України, ст. 21 Закону України «Про основи містобудування», ст.19 Закону України «Про планування та забудову територій», ст.ст. 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передача [PERSON] а надалі [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення для містобудівних потреб здійснювалася без урахування позицій Одеської міської Ради та інтересів територіальної громади міста за відсутності передбаченої законом містобудівної документації. З метою уникнення передбаченої законом процедури зміни цільового призначення земельних ділянок та надання їх для містобудівних потреб підроблено відповідні судові рішення, з їх використанням безпідставно отримано державні акти на право власності на земельні ділянки, а у подальшому ці ділянки незаконно відчужено. Таким чином, оскаржувальний договір купіль-продажу земельної ділянки укладено з порушення вимог законодавства, [PERSON] не була належним власником земельної ділянки, а тому не мала права її відчужувати, виходячи з наведеного договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] має бути визнаний недійсним, має бути визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311777 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 5110137300:20:028:0039 за адресою: м. Одеса, масив № 1, ділянка № 4,зареєстрований в Поземельній книзі 08.12.2010 року за реєстровим № 505200280039001, скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Представник Одеської міської Ради в судовому засіданні позовні вимоги прокуратури Малиновського району міста Одеси підтримав, просив позов задовольнити, визнавши недійсним оскаржу вальні документи та скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не зявлялися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, їхні інтереси в судових засіданнях представляв адвокат [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечуючи проти задоволення позову, наголошував, що твердження прокуратури Малиновського району міста Одеси стосовно того, що Постанова Приморського районного суду міста [PERSON] від 26.10.2007 року у справі № 2а-2217/07 та постанова Київського районного суду міста [PERSON] від 29.11.2007 року є підробленими не ґрунтуються на законі, тому що прокуратурою не надано суду належних доказів щодо підтвердження цього факту. Адвокат звернув увагу суду, що прокуратурою в інтересах держави оскаржується договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 30.11.2010 року між відповідачками по справі, та відповідно державний акт виданий на підставі цього договору, а підставою для визнання правочину недійсним зазначено спочатку використання підроблених судових рішень, а потім і судового рішення скасованого касаційною інстанцією. Вважаючи підстави заявлених вимог недоведеними, пояснював, що відповідно до запиту суду Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надіслало суду копію судового рішення Київського районного суду міста [PERSON] по справі № 2-7069, прийнятого судом 29 листопада 2007 року в межах розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити певні дії, яке стало підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] Згідно з документами отриманими з Держгеокадастру можна зробити висновок, що при виготовленні тексту працівники цієї установи в самому державному акті помилково вказали номер справи 2-7128/07, замість правильного 2-7069/07, що ніяк не може свідчити про надання до офіційної установи підробленого рішення Київського районного суду міста [PERSON]. Одночасно адвокат пояснив, що вищезазначене рішення Київського районного суду міста [PERSON] було оскаржено прокуратурою Київського району міста Одеси, після його ухвалення судом у 2007 році, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 травня 2010 року рішення Київського районного суд міста [PERSON] від 29 листопада 2007 року залишено без змін. Крім того, представник відповідачів зазначив, що на підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 року, яка набрала чинності 18.07.2008 року, за [PERSON] було визнано право власності на земельні ділянки, розташовані на території Одеської міської Ради, масив 1, ділянка 4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Зазначені судові рішення набрали законної сили та були виконанні, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки. Таким чином, на думку сторони відповідачів 30.11.2010 року, в момент вчинення правочину купівлі продажу земельної ділянки [PERSON] була належним та добросовісним продавцем, а [PERSON] добросовісним набувачем. Статтею 388 ЦК України встановлює порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача, до них слід віднести випадки, коли власник передає своє майно за правочинами чи за іншими підставами іншим особам, які неправомірно згодом здійснили відчуження такого майна тертім особам. Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладення правочину з порушенням умов, необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК України). Метою звернення до суду затим позовом є застосування наслідків його недійсності ( реституції), відшкодування збитків або моральної шкоди у випадках, коли її відшкодування передбачено законом. Далі представник відповідачів зазначав, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. З матеріалів справи вбачається, що оспорювальний прокуратурою договір було укладено 30.11.2010 року, а тому 30.11.2013 року сплив термін позовної давності для звернення до суду, що є також безумовною підставою для відмови у позові. Третя особа Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, надала до суду заяву про розгляду справ у відсутності їхнього представника. Третя особа - Управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Одесі Одеської області в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши представника прокуратури Малиновського району міста Одеси, представника Одеської міської Ради, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги Першого заступника прокурора Малиновського району міста Одеси, заявлені в інтересах держави в особі Одеської міської Ради не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 30 серпня 2002 року № 584 громадянам, згідно списку передано у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 75,80 га ріллі на території Авангардівської селищної Ради. На підставі цього розпорядження [PERSON] отримано державний акт на право приватної власності від 20.11.2003 року на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, масив 1 ділянка 4. Одним із основних принципів у ЗК визначено принцип раціонального використання та охорони земель. Відтворюючи дієвість цього принципу, ЗК поділяє земельний фонд України, який становить усі землі в межах її території, за особливим правовим режимом та основним цільовим призначенням на категорії. Стаття 19 ЗК закріплює такі категорії земель: землі сільскогосподарського призначення; землі житлово-громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природно-охоронного призначення; оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з ч.1 ст.20 ЗК здійснюється на підставі рішень державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно з ч.1 ст. 22 ЗК землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідницької, навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у томі числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Статтями 31, 33-37 ЗК встановлений правовий режим використання сільськогосподарських земель. При цьому абзац 2 ч.5 ст.20 ЗК встановлює обовязок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 33-37 цього Кодексу. Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність або користування, зазначається в державний актах на право власності на земельну ділянку та на постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, введена графа «цільове призначення». Рішенням Одеської обласної Ради від 07.08.2001 року № 347- ХХХ111 « Про межі міста» затверджено межі міста загальною площею 16242,0 га та згідно з їх описом , з включенням у межі міста 2340 га земель області, зокрема Овідіопольського району 1407 га, з них Авангардівської селищної Ради 329 га. Матеріали по встановленню зовнішніх меж міста [PERSON], зміні меж районів Одеської області подано до Верховної Ради України на розгляду та затвердження. Постановою Верховної Ради України від 07.02.2002 року № 3064- 111 « Про зміну межі міста Одеси Одеської області» у межі міста [PERSON] включено 329 га земель Авангардівської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області і затверджено межі міста [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2007 року відділом земельних ресурсів в Овідіопольському районі Одеської області [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 673689, в якому зазначено цільове призначення для ведення садівництва. Як вбачається з вказаного державного акту на земельну ділянку підставою для його видачі стала постанова Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2007 року, справа № 2а-2217/07 р. Заступник прокурора Малиновського району міста Одеси однією з підстав заявленого позову вказує факт предявлення до органу, який видавав державний акт підробленого рішення Приморського районного суду м. Одеси, а в підтвердження цього надав до суду ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про відкриття провадження по адміністративній справі за позовом [PERSON] до Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», відділу земельних ресурсах у Овідіопольскому районі Одеської області про визнання рішення неправомірним, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії, номер цієї справи 2-а-2217/07 співпадає з номером справи вказаної у державному акті на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] з цільовим призначенням для ведення садівництва. Будь-яких інших документів, підтверджуючих факт підробки постанови Приморського районного суду від 26.10.2007 року, а саме належним чином отриманої інформації з Приморського районного суду про відсутність або наявність зареєстрованої та розглянутої судом справи за адміністративним позовом [PERSON] суду не надано. Суд вважає, що прокуратурою не надані докази підробки постанови Приморського районного суду міста [PERSON] від 26 жовтня 2007року, тому в межах розгляду даної цивільної справи не вбачається підстав для висновків щодо існування підробленого документу, а тому доводи сторони позивача щодо використання підробленої постанови Приморського районного суду міста [PERSON] при оформленні державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] є передчасними. В ході розгляду справи встановлено, що 29 листопада 2007 року в провадженні Київського районного суду міста [PERSON] перебувала цивільна справа № 2-7069/07 року за позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити певні дії. За результатами розгляду справи судом прийнято рішення, згідно з яким визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 3,89 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, на території Авангардівської селищної Ради, масив № 1, ділянка № 4, кадастровий номер 5123755200:00:001:0003. Зобовязано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,89 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, на території Авангардівської селищної ради, масив №1, ділянка №4 кадастровий номер 5123755200:00:001:0003. Зобовязано відділ земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області видати та підписати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,89 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, на території Авангардівської селищної ради, масив №1, ділянка №4 кадастровий номер 5123755200:00:001:0003 для ведення садівництва. 16.02.2009 року заступником прокурора Київського району міста Одеси і інтересах держави в особі Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області на рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 29 листопада 2007 року по цивільній справі № 2-7069/2007 р. подано апеляційну скаргу. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2010 року, за результатами розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2007 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», Відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку та зобовязання вчинити певні дії, апеляційну скаргу Заступника прокурора Київського району м. Одеси відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2007 року залишено без змін. Заступник прокурора Малиновського району міста Одеси у позовній заяві вказує, що для оформлення та видачі державного акту серії ЯД № 752007 від 13.12.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва [PERSON] використала підроблене рішення Київського районного суду міста [PERSON] по справі № 2-7128/07 від 29.11.2007 року. В судовому засіданні представник прокуратури стверджував, що факт підробки підтверджується листом Київського районного суду міста [PERSON] від 20.02.2013 року № С-01 та копією справжнього рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-7128/07. Про те суд не погоджується з правовою позицією, викладеною прокуратурою Малиновського району міста Одеси, так як розгляд Київським районним судом цивільної справи зареєстрованої за № 2-7069/2007 р за позовом [PERSON] та прийняття рішення підтверджується дослідженими в ході розгляду даної справи рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 .11.2007 року, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.05.2010 року та апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району міста Одеси, зі змісту якої вбачається, що прокуратура Київського району м. Одеси оскаржує саме рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 29 листопада 2009 року по цивільній справі № 2-7069/07, яким за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 3,89 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, на території Авангардівської селищної Ради, масив № 1 ділянка №4, кадастровий номер 5123755200:00:001:0003. Зобовязано відділ земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області видати та підписати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,89 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, на території Авангардівської селищної ради, масив №1, ділянка №4 кадастровий номер 5123755200:00:001:0003 для ведення садівництва. З дослідженої в судовому засіданні апеляційної скарги заступника прокурора Київського району м. Одеси, вбачається, що звертаючись до апеляційного суду зі скаргою, одночасно заявлялося клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовувалося тим, що порушення строків відбулося з поважних причин, оскільки прокуратурі Київського району м. Одеси стало відомо про вказане рішення Київського районного суду м. Одеси тільки 04.02.2009 року після ознайомлення з вказаною справою у Київському районному суді м. Одеси, під час проведення перевірки відповідно листа який надійшов з прокуратури Малиновського району міста Одеси № 14/217-08. Таким чином зміст апеляційної скарги Заступника прокурора Київського району міста Одеси підтверджує про обізнаність прокуратури Малиновського району міста Одеси про судове рішення ухвалене Київським районним судом м. Одеси саме по справі № 2-7069/2007 року. На запит судді Малиновського районного суду м. Одеси в межах розгляду цивільної справи, порушеної за аналогічним позовом до [PERSON] та іншої фізичної особи відповідача [PERSON]А, Головним управлінням Держгеокадастру на адресу суду надіслано судове рішення Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2-7069, яке стало підставою для видачі державного акту на земельну ділянку на імя [PERSON] Разом з тим у самих державних актах на земельні ділянки, зазначено номер судового рішення по справі № 2-7128/07 р. Оскільки суду надано витяги з кримінальних проваджень № 42012170010000032, внесених до ЄРДР 18.12.2012 року та 22.07.2014 року за фактом підробки рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 29.11.2007 року № 2-7128/07, суд приходить до висновку що розбіжності між рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі за № 2-7069, та номером справи 2-7128/07 вказаним у державному акті на право власності на землю, виданим на підставі рішення за № 2-7069/2007 підлягають зясуванню в межах порушених кримінальних проваджень. Судом встановлено, що після набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси чинності, [PERSON] на підставі цього рішення отримала державний акт серії ЯД № 752007 від 13.12.2007 року про право власності на земельну ділянку площею 3,89 га для ведення садівництва. 21 лютого 2008 року Управлінням земельних ресурсів у місті [PERSON] Вікторівни на підставі цього ж рішення суду та заяви, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, видано державний акт серія ЯД № 930012 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: м. Одеса, масив 1, ділянка № 4, цільове призначення ділянки для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 5110137300:20:028:0039. У цьому ж 2008 році [PERSON] звернулася до Приморського районного суду міста [PERSON] з адміністративним позовом до Одеської міської Ради, в особі Одеського міського управління земельних ресурсів, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2008 року по справі № 2а -582/08 позов [PERSON] задоволено, визнано дії Одеської міської Ради, в особі Одеського міського управління земельних ресурсів щодо відмови [PERSON] в зміні цільового призначення належних їй на праві приватної власності земельних ділянок неправомірними. Визнано за [PERSON] право власності на земельні ділянки в тому числі і на земельну ділянку площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: м. Одеса, масив 1, ділянка № 4, цільове призначення ділянки для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 5110137300:20:028:0039. Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 року оскаржувала ся прокуратурою Приморського району м. Одеси. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року апеляційна скарга прокуратури задоволена частково. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2008 року змінено. Провадження по справі у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Одеської міської Ради, в особі Одеського міського управління земельних ресурсів, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання права власності на земельні ділянки закрито. В іншій частині зазначена постанова залишена без змін. На вищезазначені постанови Одеська міська Рада подала касаційну скаргу, за результатами розгляду якої Вищий адміністративний суд України 23 листопада 2011 року прийняв Постанову, якою касаційну скаргу Одеської міської Ради задовольнив, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2008 року скасував. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року у частині визнання неправомірними дій Одеської міської Ради щодо відмови [PERSON] у зміні цільового призначення належних їй на праві приватної власності земельних ділянок скасував. У цій частині прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської міської Ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії. Разом з тим, у мотивувальній частині Постанови Вищого Адміністративного суду України вказується, що суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що право власності [PERSON] встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року та підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки, спір у частині визнання права власності носить приватноправовий характер. З цих підстав суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: м. Одеса, масив 1, ділянка № 4, цільове призначення ділянки для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 5110137300:20:028:0039, набуто на підставі рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 29.11.2007 року, чинність якого підтверджена ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2010 року. Відповідно до положень ст.ст. 18, 20 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий статус; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порядок встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок регулюється ст.20 ЗК України. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, які у передбачених статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» випадках, підлягають обовязковій державній експертизі. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації. Згідно з частиною 3 статі 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; відновлення стану земельної ділянки, якій існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними повинні визнаватися і самі акти на право власності на земельні ділянки. Отже відповідно до ст. 16 ЦК України, ст.152 ЗК України, 2001 року способами захисту цивільних прав у тому числі у сфері земельних правовідносин, є як примусове припинення права на земельну ділянку (ст.ст. 140, 143-146 ЗК України), так і визнання недійсними угод (ст. 152 ЗК, ст. 215 ЦК України) із застосуванням реституції або віндикації у разі витребування земельної ділянки (ст.ст. 387, 388 ЦК України), а також визнання недійсним акту органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку, виданих на підставі незаконних рішень. У позові заступник прокурора Малиновського району міста Одеси вказує, що у порушення вимог Земельного законодавства України, передача [PERSON], а надалі [PERSON] земельної ділянки сількогосподарського призначення для містобудівних потреб здійснювалася без урахування позиції Одеської міської Ради та інтересів територіальної громади міста, за відсутності передбаченої законом містобудівної документації. Позивач наголошує, що з метою уникнення передбаченої законом процедури зміни цільового призначення земельних ділянок та надання їх для містобудівних потреб підроблено відповідні судові рішення, з їх використанням безпідставно отримано державні акти на право власності на земельні ділянки, а у подальшому ці ділянки незаконно відчужено. У позові наголошено, що набуття [PERSON], а надалі [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення для містобудівних потреб, свідчить про неправомірне набуття відповідачками цього права на вищезазначену земельну ділянку площею 0,1 га. Проте судом встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки площею 3,89 га, яка надавалася [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Авангардівської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області, масив 1,ділянка 4, відображена у Державному акті серії ЯЕ № 673689 від 07.11.2007 року на право приватної власності на цю ж земельну ділянку на імя знову ж власниці [PERSON]. Саме в державному акті серії ЯЕ № 673689 від 07.11.2007 рок вказується вже інше цільове призначення земельної ділянки. Однак, в заявленому позові прокуратура Малиновського району на думку суду, необґрунтовано залишила поза уваги ці обставини, не притягнувши до участі у справі ні [PERSON], ні орган, який видавав державні акти на право власності на землю на імя цієї фізичної особи же зі зміненим цільовим призначенням земельної ділянки. Порушення цивільних прав може проявлятися зокрема у недодержанні сторонами правочину вимог закону (ст.215 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст.203 УК України. Відповідно до частини 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом належить продавцю. Однак, з врахуванням мотивів наведених вище у мотивувальній частині рішення суд вважає недоведеною правову позицію сторони прокуратури, що оспорювальний договір укладено з порушенням вимог законодавства, тому що [PERSON] не була належним власником земельної ділянки та не мала права її відчужувати. Частина 1 ст.15 ЦК закріплює за кожною особою, право на захист свого цивільного права. Підставою для захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. Підставою для захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. Враховуючи правила статті 15 ЦК України, суд приходить до висновку, що в процесі розгляду даного позову, не встановлено порушення прав Одеської міської Ради, тому що в разі задоволення позову і скасування оскаржу вальних документів, це не забезпечить повернення цільового призначення спірної земельної ділянки у первісний стан, тобто до цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позову також враховується, що спірна земельна ділянка навіть при задоволенні позову залишиться у власності фізичної особи. У поданій представником відповідачів заяві, міститься посилання на сплив позовної давності, отже зазначена заява є підтвердженням того, що представник відповідачів, зробив заяву про застосування позовної давності до позовних вимог заступника прокурора Малиновського району міста Одеси. За ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 261 ЦК України початком строку перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому норма ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи, про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. 01 липня 2015 року Верховний суд України виніс постанову по справі № 6-178 цс 15-1, в межах якої детально розтлумачив, що перебіг строку позовної давності за позовними заявами прокуратури, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватися з часу коли відповідний орган довідався чи міг довідатися про порушення його прав чи особу, що їх порушила, а, не за часу отримання таких даних прокуратурою. Так, відповідно до статей 256-257 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, протягом якого особа самостійно чи через представника може реалізувати належне їй право судового захисту порушених прав та інтересів. Загальним строком позовної давності є три роки, які відраховуються від дня коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права чи особу, що його порушила. Тобто позовна давність є строком для предявлення позову як самою особою, права якої порушено, так і субєктами, що уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах такої особи. При цьому незважаючи на субєкт подання позову (особа чи представник), відлік позовної давності має рахуватися з одного й того ж моменту: коли особа (державний орган), про порушення прав якого заявляється, довідалася про порушення своїх прав. В той час законом України «Про прокуратуру», а також ЦПК України передбачено права прокурора з метою представництва інтересів держави в суді, в межах своїх повноважень, звертатися до суду з позовною заявою. При цьому прокурор самостійно визначає в чому полягає порушення державних інтересів та обґрунтовує необхідність їх захисту. Згідно зі статтею 46 ЦПК України, прокурор, якій ініціює спір та бере участь у справі, має обовязки та користується правами сторони провадження, інтереси якої представляє, а не окремого учасника провадження. В ході розгляду справи встановлено та не оспорювалося всіма учасниками процесу, що у березні 2008 року [PERSON] звернулася із позовом до Одеської міської Ради в особі Одеського міського управління земельних ресурсів, Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання протиправними дій про відмову у зміні цільового призначення земельних ділянок, визнання права власності на них, зобовязання змінити цільове призначення зазначених земельних ділянок. Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2008 року оскаржувалася прокуратурою Приморського району міста Одеси. Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2010 року, прийнята по цій же справі, оскаржена до Вищого адміністративного суду України саме Одеською міською Радою. 23 листопада 2011 року Вищим Адміністративним судом України касаційна скарга Одеської міської Ради задоволена, скасовані рішення прийняті адміністративними судами на користь [PERSON], які виконувалися саме органами Одеської міської Ради. Оскільки, Одеська міська Рада, в інтересах якої подано позов, як юридична особа набуває та здійснює свої права і обвязки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності сіл розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. Оскільки 23.11.2011 року Вищім Адміністративним судом задоволена касаційна скарга Одеської міської Ради, тому суд вважає, що саме з цього строку розпочався перебіг позовної давності за позовними вимогами, заявленими у даному судовому процесі. Судом також враховується, що Одеська міська рада, яка підтримала позов і якій було відомо про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку з 08.12.2010 року, на протязі вказаного часу, до суду з позовними вимогами не зверталася. Представник прокуратури Малиновського району міста Одеси вважав, що строки позовної давності не пропущено, тому що органам прокуратури та Одеській міській Раді про факт підроблення постанови Приморського районного суду міста [PERSON] від 26.10.2007 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2007 року, відчуження [PERSON] земельних ділянки на користь [PERSON] стало відомо лише після реєстрації 18.12.2012 року СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в ЄРДР кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, за фактом підробки невстановленою особою рішення Київського районного суду міста [PERSON] від 29.11. 2007 року. Проте суд критично ставиться до правової позиції прокуратури Малиновського району міста Одеси з приводу того, що строки звернення до суду не порушені, тому що така позиції не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові по справі № 6-178 цс 15-1. Згідно матеріалів справи позов подано до суду 25 травня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, поважність причини пропуску строку суд не вбачає, що також є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed