Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач 11.06.2020 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини із батьком, посилаючись на те, що він перебував у шлюбі із відповідачкою [PERSON] з 23.06.2007 року до 22.08.2019 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між ними припинені з лютого 2019 року, дитина проживає з батьком і перебуває на його утриманні. Починаючи з зими 2019 року, відповідачка не приймає ніякої участі у житті їх доньки, не надає матеріальної допомоги. В липні 2019 року відповідачка припинила стягувати з нього аліменти, враховуючи, що донька проживала з ним. Вони із донькою проживають і зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Він працює і несе всю відповідальність за утримання дитини самостійно, окрім цього він намагається всебічно розвивати дитину. Донька відвідує гуртки, в літку оздоровлюються на морі, або на відпочинку в межах області. Донька відвідує додаткові комп`ютерні курси, вивчає іноземну мову, відвідує гуртки з естетичного розвитку. Він вважає, що розвиток дитині потрібен для створення гарного майбутнього і всім цим займається лише він один. Відповідачка інколи телефонує дочці, але ці розмови тривають декілька секунд. Згідно ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно стст.18, 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В даному випадку вся відповідальність за життя доньки лежить на ньому і дитина фактично проживає з ним, це їх дім і їх спільна із донькою родина , яка складається із них двох, враховуючи ігнорування матір`ю своїх обов`язків і можливий конфліктний розвиток подій в їхніх із відповідачкою стосунках, існує загроза того, що вона заради того, щоб дошкулити йому може звернутись до суду з приводу визначення місця проживання їх спільної дитини, незважаючи на категоричні заперечення доньки, яка взагалі не бажає змінювати своє місце проживання. Відповідно до ст. 18 «Конвенції про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів ) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст.2 Протоколу №4 до «Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Дитина проживає з батьком і бажає в подальшому залишитись проживати разом з ним. Прохав постановити рішення суду, яким визначити місце проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , 1976 року народження, за адресою, [ADDRESS] . В судове засідання сторони у справі не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де представник позивача - адвокат Яресько Н.В. позов підтримала та прохала задовольнити, а відповідачка та представник третьої ососби, що не заявляє самостійних вимог, позов визнали, не заперечували щодо його задоволення ( а. с. 38-39, 41, 42 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 7 - 17. Судом встановлено, що сторони від укладеного 23.06.2007 року шлюбу, який на даний час розірваний рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2019 року, мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована і проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Батько працює і несе всю відповідальність за утримання дитини самостійно, окрім цього він намагається всебічно розвивати дитину. Донька відвідує гуртки, влітку оздоровлюється на морі, або на відпочинку в межах області. Донька відвідує додаткові комп`ютерні курси, вивчає іноземну мову, відвідує гуртки з естетичного розвитку. Відповідачка не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з донькою. Згідно характеристики з навчального закладу батько приділяє належну увагу вихованню доньки, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини, спілкується з класним керівником та учителями-предметниками. За час навчання [PERSON] в середній школі, її мати не відвідувала жодних зборів, не спілкувалася з класним керівником, не цікавилася шкільним життям доньки ( а. с. 12 ). Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню згідно ст. 161 СК України, оскільки місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Після пред`явлення позову позивачами відповідач його визнав у повному обсязі.

Outcome: approved