Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №МКХRRХ07280105 від 01 жовтня 2007 року [PERSON] 01 жовтня 2007 року отримала кредит у розмірі 3756,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, зі відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 16 квітня 2014 року складає 34702,70 грн., з яких: 3325,50 грн.- заборгованість за кредитом, 9100,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 90,14 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 22186,30 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4509,05 грн., яка була задоволена судовим наказом Перечинського районного суду від 28 серпня 2008 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»), а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1509,68 грн. - штраф (процентна складова), тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача Касич І.М. не з'явився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір №МКХRRХ07280105, згідно з умовами якого банк надав їй строковий кредит у сумі 3756,00 грн. на строк 24 місяці з 01 жовтня 2007 року по 01 жовтня 2009 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Також встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 16 квітня 2014 року складає 34702,70 грн., з яких: 3325,50 грн. - заборгованість за кредитом, 9100,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 90,14 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 22186,30 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1509,68 грн. - штраф (процентна складова). Судовим наказом Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4509,05 грн. в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором. Правовідносини між сторонами випливають із зобов'язань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами Глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п.п. 5.1, 5.3 договору №MKT7RX11090183 від 01 жовтня 2007 року [PERSON] зобов'язалася при порушенні будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу, а при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитом, процентами, комісіями за його користування, та штрафами підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 22186,30 грн., то суд приходить до наступного. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначає, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Таким чином, оскільки умови даного кредитного договору, його укладання та виконання також повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа боржника вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а також беручи до уваги те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, тому суд вважає, що згідно ст.551 ч. 3 ЦК України розмір такої слід зменшити до 30% від заявленого розміру, а саме до 6655,89 грн. Отже, за таких обставин, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред'явленні позову була заявлена позовна вимога на загальну суму 32203 грн. 33 коп. та сплачено 322 грн. 03 коп. судового збору. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення в розмірі 16672 грн. 92 коп., що становить 51,77% від заявлених позовних вимог, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача 166 грн. 71 коп. судового збору (322,03Ч51,77% = 166,71).

Outcome: partial