Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивач 03.06.2021 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив суд: - зобов`язати відповідача відновити йому безпреривний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років; - здійснити перерахунок надбавки за вислугу років. Свої вимоги мотивує наступним. 12.08.1997 року на підставі наказу № 212 його було прийнято на посаду монтера колії 3-го розряду Нікопольської дистанції колії Придніпровської залізниці. На підприємстві він займав різні посади: бригадир колії, шляховий майстер, старший шляховий майстер, заступник начальника дистанції колії. Наказом № 339/ос від 30.11.2011 року його було призначено на посаду начальника «Нікопольська дистанція колії» державного підприємства «Придніпровська залізниця». 01.12.2015 року державне підприємство «Придніпровська залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Придніпровська залізниця». Відокремлений структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» державного підприємства «Придніпровська залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 27.12.2018 року регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було перейменовано у регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 07.03.2019 року на підставі наказу № НОК 136/ос від 19.02.2019 його було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Підставою такого рішення стали сімейні обставини та те, що його робота пов`язана з регулярними відрядженнями і часто робочий день ненормований. Тому він був вимушений звільнитися і влаштуватися на іншу роботу, з регулярним графіком. Станом на дату звільнення його безперервний стаж роботи на залізничному транспорті становив 21 рік 6 місяців 20 днів. Але наприкінці 2020 року у нього змінилися сімейні обставини та знову з`явилася можливість їздити у відрядження, тому він повернувся на роботу до «Придніпровської залізниці». На підставі наказу № НОК-1287/а від 02.12.2020 року його було призначено на посаду начальника структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». У березні 2021 року він звернувся до голови комісії з питань оплати праці працівникам регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою про відновлення йому безперервного стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років. У своїй заяві він надав пояснення, що звільнився із займаної посади через складні сімейні обставини, тобто обставини, які від нього не залежали. Вважав, що наведені ним доводи є достатніми для відновлення безперервного стажу роботи. Однак у квітні 2021 року ним отримано лист № НОТ-37/167 від 31.03.2021 Служби організації праці, заробітної плати і структур управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до якого був доданий витяг з протоколу № 3 засідання комісії з питань оплати праці працівників від 25.03.2021 року, відповідно до якого комісія не знайшла підстав для задоволення його заяви про повернення стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років. Жодної мотивації відмови у задоволенні його заяви у листі не було наведено. Вважає, що такі дії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» є незаконними та безпідставними. Враховуючи вказані обставини, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 17.06.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 19.07.2021 року уповноваженим представником Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», С.А. Деянкова подано до суду відзив на позовну заяву (а. с. 130-135), згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Умови встановлення, відновлення, визначення безперервного стажу роботи, якйй дає право на отримання надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту регламентований Положенням про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженим наказом від 28.12.2001 № 743-Ц «Про порядок виплати надбавки за вислугу років». Пункт 7 вказаного Положення визначає, що при звільненні працівника за власним бажанням, крім раніше зазначених випадків, стаж роботи для виплати надбавки за вислугу років не зберігається. Раніше зазначеним випадком, про який йде у наведеному пункті 7 Положення є, зокрема, влаштування на роботу, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років, після звільнення з роботи за власним бажанням в зв`язку з переведенням чоловіка (дружини) на роботу в іншу місцевість, якщо перерва в роботі не перевищила трьох місяців. Пункт 4.12 Положення передбачає, що стаж роботи, що дає право на отримання надбавки за вислугу років не переривається (тобто може бути поновлений у разі повторного працевлаштування) в інших випадках перерви залізничного стажу, визначених комісією обгрунтованими для задоволення заяви пріцівника в разі працевлаштування на роботу, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років. З системного налізу вказаних норм та Положення в цілому вбачається, що основним критерієм для прийняття рішення про поновлення або не поновлення стажу який дає право на виплату надбавки на вислугу років є підстава перерви такого стажу. Абзац 3 п. 24 Положення імперативно визначає, що у випадках звільнення за власним бажанням, крім причин визначених за текстом (розділи 3 і 4), стаж роботи для виплати надбавки за вислугу років не відновлюється. Так, у березні 2019 року позивач звернувся до директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» із заявою від 15.02.2019 року про звільнення за власним бажанням 07.03.2019 року. Будь-які підстави такого звільнення, зокрема, щодо необхідності догляду за хворими членом родини позивач не зазначав. Відповідно до наказу від 19.02.2019 року за № НОК-136/ОС позивача було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, без значення будь-яких поважних причин. Відповідні записи про підставу звільнення наявні і в трудовій книжці позивача. Поряд з цим, ст. 38 КЗпП України передбачає, зокрема, привілейовану можливість звільнення за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи. Як вказано вище, позивач про такі обставини у своїй заяві від 15.02.2019 року не зазначав, що свідчить про випадок класичного звільнення за власним бажанням. Посилання позивача на п. 4.5. Положення, який передбачає можливість відновлення надбавки за вислугу років, у разі якщо працівник звільнився з роботи за станом здоров`я, сімейними обставинами або з інших поважних причин, є безпідставним, оскільки як вказано вище підставою для звільнення позивача було власне бажання. При цьому твердження позивача про те, що причиною прийняття рішення про звільнення за власним бажанням стала велика кількість відряджень, яка унеможливлювала здійснювати належний наглад за хворим членом сім і не є слушними, оскільки від загальної кількості робочих днів за період з 01.01.2017 року по 07.03.2019 року кількість днів у відрядженні становила лише 10,6 %. Також посилається, що за період з 07.03.2019 року до березня 2021 року у позивача тричі змінювались підстави його звільнення у березні 2019 року. Крім того, вважає, що позивачем порушено строки звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні його вимог. Так, вперше із заявою про відновлення стажу, що дає право на отримання надбавки за вислугу років позивач звернувся у грудні 2020 року. Відповідно до протокольного рішення засідання комісії з питань оплати праці працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 24.12.2020 року у відновленні стажу роботи, який дає право на виплату надбавки за вислугу років позивачу було відмовлено. Про таке рішення позивачу стало відомо щонайменше у січні 2021 року, а з позовна заява датована 02.06.2021 року, тобто позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Стаття 43\~Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №14\~від 18.12.2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК\~(в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до\~ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Відповідно до ч.1\~ст.221 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. За вимогами ст.ст. 263,264\~ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: approved