Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідачі не виконують умови кредитного договору CNL - 200/355/2006 укладеного 25.07.2006р. Умови кредитного договору не були виконані, що змусило позивача звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивача не з'явилась. Відповідачі у судовому засіданні заперечували на задоволенні позову. Вислухавши відповідачів, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір CNL - 200/355/2006 укладеного, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000, 00 Доларів США із сплатою 14 %, кінцевий термін дії якого 25.07.2016 рік. В забезпечення кредитного договору між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 25.07.2007 року, укладено договір поруки CGCNL-200/355/2006, кінцевий термін дії якого чітко не встановлено, зазначено абстрактно до повного погашення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що станом на 18.02.2016 рік, заборгованість відповідачів за тілом кредиту складає 4925, 18 Доларів США та 927, 17 Доларів США по нарахованим відсоткам. Однак в наданому розрахунку заборгованості від 21.04.2017 року банком вказано заборгованість по тілу кредиту 4143, 79Доларів США у зв'язку з чим вимога про стягнення заборгованості з відповідачів за тілу кредиту у розмірі 4925, 18 Доларів США підлягає частковому задоволенню в межах визначених в розрахунку банку від 21.04.2017 року. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно п. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. У зв'язку з частковим стягнення заборгованості відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам та стягуються з відповідача. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання щодо застосування до договору поруки позовної давності та припинення у відношенні нього договору поруки. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. Однак у зв'язку з неналежним виконанням договору надання кредиту за умовами наведених угод, відповідачам не були направлені досудова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Отже, в задоволені вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом до відповідача [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial