Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач 06.07.2018 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що йомуна праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 24.04.2008 року. За вище зазначеною адресою зареєстровані позивач - [PERSON], його дружина [PERSON] та їх онука [PERSON], що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Терешківської сільської ради № 539 від 04.07.2018 року. На сьогоднішній день в житловому будинку проживають лише він з дружиною. З січня місяця 2014 року відповідачка виїхала з будинку в невідомому їм напрямку та по сьогоднішній день не проживає за даною адресою. Йому не відомо координати засобів зв'язку, оскільки припинено спілкування, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Факт не проживання відповідачки в житловому будинку підтверджується актом про відсутність ( не проживання ) особи за місцем реєстрації від 03.07.2018 року та письмовими пояснення сусідів ( свідків ) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно даного акту особисті речі та речі повсякденного використання, які належать відповідачці, в будинку відсутні. Оскільки збереження реєстрації та не проживання відповідачки в житловому будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги та обмежує в праві розпорядження даним майном, що є підставою до визнання даної особи такою, що тратила право на користування квартирою. Відповідно до вимог ст. 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється за місцем фактичного проживання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підсумовуючи вище викладене зазначаю, що відповідачка не проживає у вказаному будинку з січня місяця 2014 року, збереження місця реєстрації якого порушує права позивача, як власника, що є підставою до визнання відповідачки такою, що втратила право на користування майном ( житловим будинком з господарськими будівлями ). Позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання, оскільки на сьогоднішній день місце проживання та перебування [PERSON] є невідомим, відтак, визнати останнього таким, що втратив право на користування квартирою в позасудовому порядку є неможливим. Прохав визнати [PERSON] ( [INFO] ) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зокрема житловим будинком з господарськими будівлями в [ADDRESS]. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Представник позивача - адвокат [PERSON] ( а. с. 21-23 ), надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, де позовні вимоги підтримує, прохає задовольнити та не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку ( а. с. 50 ). Третя особа - Терешківська сільська рада Полтавського району надала заяву про розгляд справи у її відсутності, де при розгляді справи покладається на розсуд суду ( а. с. 36, 47 ). Відповідачка жодного разу не з»явилась в судові засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації ( а. с. 27 ), про що маються докази у справі у вигляді кореспонденції суду повернутої з відмітками пошти : «адресат не проживає» ( а. с. 34-35, 48-49 ). Тому, було дано оголошення на веб-сайті суду, що є належним її повідомленням ( а. с. 45 ). Від неї не надійшло будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку згідно ст. 223, 280-281 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 5 -20. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 16, 321, 391 ЦК України, так як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Outcome: approved