Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач 04.12.2013 року звернулась до суду з позовною заявою та просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття. Під час перебування у шлюбі позивач народила сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Сторони разом не проживають, вона тимчасово не працює, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Вказувала, що відповідач інших аліментних зобов'язань не має, отримує пенсію, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала (а.с.35). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення про виклик його до суду на 09.01.2014 року (а.с.19), яке повернулося з відміткою «адресат за даною адресою не проживає», на 18.03.2014 року, яке повернулося з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.30). На 23.05.2014 року відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис на повідомленні, засвідчений депутатом сільської ради [PERSON] (а.с.38). Також з наданої до суду довідки до акту огляду МСЕК (а.с.39) вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом дитинства, 2 група. На підставі ст..ст. 74,76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання. Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.11.1986 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано в виконкомі Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.11.1986 року (а.с.2). За період перебування у шлюбі у сторін народився син, [PERSON], [INFO] (а.с.8), який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що видно із довідки Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 723 від 26.11.2013 року (а.с.9). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], між сторонами досягнуто не було. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що відповідач не працює, є інвалідом 2 групи з дитинства, не працездатний в звичайних умовах виробництва, але отримує пенсію, інших аліментних зобов'язань не має, зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, враховує і те, що позивач не працює, але є працездатною та має можливість також утримувати дитину, тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04.12.2013 року. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору та у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved