Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Зокрема, позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого ним страхового відшкодування в розмірі 49 490 грн., а також судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 червня 2014 року в с. Межиброди, Сколівського району, сталася ДТП за участю транспортних засобів «МАН», д.н.з. [NUMBER], з напівпричепом «Когел», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], «Фольксваген Кадді», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить ТОВ «Керхер» та «Міцубісі Ланцер», д.н.з. [NUMBER]. На момент ДТП між ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3589837 від 25.01.2014 року та №0124872 від 26.05.2014 року, за яким відповідач застрахував цивільну відповідальність перед третіми особами, при використанні автомобіля [NUMBER] та напівпричепа «Когел», д.н.з. [NUMBER]. В свою чергу, між [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА», на момент ДТП, діяв договір добровільного страхування від 17.12.2013 року. Враховуючи, що [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, остання сплатила йому суму понесених збитків, у звязку з чим звернулася з регресом до ПАТ «Страхова група «ТАС». На підставі страхового акту, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49490,00 грн. ПрАТ «СК «УНІКА». Враховуючи, що постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП за ст.124 КУпАП, ним не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені ст.33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», йому було направлено лист з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. У зв'язку з тим, що на даний час страхове відшкодування відповідачем не сплачено позивач змушений був звернутись до суду. 04.01.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на безпідставність позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що на розгляді в суді перебувала позовна заява з тих самих підстав, де відповідачем являється [PERSON] (страхувальник). Рішенням Виноградівського районного суду від 03.02.2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова група «ТАС» було відмовлено. 29.03.2016 року апеляційним судом Закарпатської області вказане рішення першої інстанції змінено лише в частині правового обґрунтування, а резолютивну частину залишено без змін. У відзиві [PERSON] звертає увагу суду на те, що свідки [PERSON] та [PERSON]І.(працівник ПАТ «Страхова група «ТАС»), які були допитані в рамках вищевказаного провадження, підтвердили, факт повідомлення відповідачем, відразу після ДТП, працівника страхової компанії про скоєння ДТП. Повідомляє про невідповідність листа-претензії вимогам законодавства. Крім того, 07.02.2018 року представником відповідача [PERSON] подано до суду письмову заяву про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з тим, що позивачем при подачі позовних вимог порушено загальні терміни давності звернення до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Просив слухати справу у його відсутність. В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, однак надали письмову заяву в якій просили слухати справу у їх відсутність, проти позову заперечували з обставин наведених у відзові. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні встановлено, що згідно відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №9402248 (а.с.9-10), 20.06.2014 р. о 14:10 год. на 642 км. а/д Київ-Чоп, сталася ДТП за участю транспортних засобів «МАН», номерний знак AO 7578 AO, що належить [PERSON], з напівпричепом «Когел», номерний знак AO 5159 ХХ, що належить [PERSON], які знаходилися під керуванням [PERSON], «Фольксваген Кадді», номерний знак [NUMBER], що належить ТОВ «Керхер», під керуванням [PERSON], та «Міцубісі Лансер», номерний знак AO 8338 AM, що належить [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП всі автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.07.2014 року у справі №299/2432/14-п правопорушника [PERSON] було визнано винним у вчиненні даного ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7-8). Згідно договору про добровільне страхування наземних транспортних засобів №001365/4002/0000069 від 17.12.2013 року, укладеного між ТОВ «Керхер» та ПрАТ «СК «УНІКА» (а.с.15-24) була застрахована цивільна відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Фольцваген Кадді», номерний знак [NUMBER], який діє до 22.12.2014 року. Додатковою угодою №1 від 18.12.2013 року до вищевказаного договору (а.с.25), у звязку з перереєстрацією автомобіля були внесені зміни у дані про застрахований автомобіль, а саме зазначено його як «Фольцваген Кадді», номерний знак [NUMBER]. В матеріалах справи містяться докази того, що 26.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №0124872 від 26.05.2014 року, за яким була застрахована цивільна відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «МАN 18.480», номерний знак AO 7578 AO, який діє до 25.05.2015 року (а.с.5). Окрім цього, 25.01.2014 року між вищевказаними особами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 3589837, щодо напівпричепу «Когел», номерний знак AO 5159 XX., який діє до 24.01.2015 року (а.с.6). Враховуючи, що транспортний засіб, водій якого вчинив ДТП, був застрахований позивачем, 06.08.2014 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулась із заявою до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про виплату страхового відшкодування у розмірі 84 855,01 грн., посилаючись на те, що вони здійснили дану виплату (а.с.26). ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснивши розрахунок суми страхового відшкодування (а.с.29), склавши страховий акт (а.с.30), 27.10.2014 року перерахувала на рахунок ПрАТ «СК «УНІКА» грошові кошти в розмірі 49 490,00 грн. (а.с.31). 07.06.2017 р. відповідачу було направлену лист № [NUMBER]/ АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування (а.с.32). Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» позивач вважає, що отримав право вимоги на таке відшкодування, а відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4. статті 33 Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України № 6-284цс 15 від 16 вересня 2015 року. Крім того, 29.03.2016 року Апеляційним судом Закарпатської області було розглянуто апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова група «ТАС» на рішення Виноградівського районного суду від 03.02.2016 року у справі за позовом ПрАТ «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В ході апеляційного розгляду справи було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] З їх пояснень було встановлено, що [PERSON] (водій автомобіля [NUMBER]) своєчасно повідомив [PERSON] (працівнику ПрАТ «Страхова група «ТАС», який оформляв страховий поліс) про ДТП, і останній, виходячи з повідомлених йому обставин ДПТ, сказав [PERSON], що він не має обовязку дзвонити у страхову компанію, оскільки його вини у ДТП немає. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що було встановлено факт повідомлення відповідачем працівника позивача про здійснення ДТП та його обставини, однак при цьому не була дотримана форма такого повідомлення не з вини [PERSON], суд вважає, що відсутні достатні підстави для твердження про те, що відповідачем не було повідомлено позивача у 3-денний строк про настання страхового випадку. Із тлумачення статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можливо прийти до висновку, що законодавством передбачено право страховика звернутись до суду лише до одної із осіб (страхувальника чи водія), за його вибором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач уже звертався з аналогічним позовом до страхувальника ([PERSON]М.) і йому було відмовлено у його задоволенні (а.с.55-57) він втратив право на звернення до водія ([PERSON]О.) з такою ж вимогою. У матеріалах справи міститься додаткова угода №1, згідно до якої було внесено зміни у договір про добровільне страхування наземних транспортних засобів №001365/4002/0000069 від 17.12.2013 року, укладеного між ТОВ «Керхер» та ПрАТ «СК «УНІКА» в частині зазначення відомостей про застрахований автомобіль, а саме зазначено його як «Фольцваген Кадді», номерний знак [NUMBER]. Однак ця угода не містить підпису та печаток її сторін, що викликає у суду сумніви, щодо дійсності останньої. Окрім цього в матеріалах справи відсутні докази здійснення страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» на користь ТОВ «Керхер», а отже наявності правових підстав її звернення до ПрАТ «Страхова група «ТАС». Зважаючи, що само по собі переведення позивачем коштів на рахунок контрагента не веде до виникнення права вимоги на стягнення регресної заборгованості від відповідача, позовні вимоги в цій частині є недоведеними та не підлягають до задоволення. Крім того, представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із частиною шостою статті 261 ЦК України за регресним зобовязанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Як встановлено судом, основне зобовязання позивач виконав 27.10.2014 року, що підтверджено копією платіжного доручення №20339, а з позовом він звернувся до суду лише 09.11.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Страхова група «ТАС»мало право звернутися до суду з вимогою про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, до 28.10.2017 року, однак не скористалось своїм правом, що свідчить про пропущення строків позовної давності при звернення до суду. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на користь відповідача.

Outcome: dismissed