Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

ПАТ «СК «Мега-Поліс» 10.07.2017 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті ДТП в розмірі 20870,39 грн., та стягнення судових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.04.2016 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 12799-10, яким було застраховано автомобіль Фольксваген д.н.з. [NUMBER]. 07.09.2016 року до страховика від страхувальника надійшло повідомлення про настання ДТП. Дана ДТП, відбулась 06.09.2016 року о 17:45 на прос. К.Комарова, 38-а в м. Києві. В результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль Фольксваген д.н.з. [NUMBER]. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року винним у вказаній ДТП визнано [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно до звіту № 678-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 26.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген д.н.з. [NUMBER] [PERSON] становить 17223,46 грн., вартість відновлювального ремонту становить 41285,09 грн. Вартість експертного дослідження складає 720,00 грн. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору добровільного страхування наземного транспорту № 12799-10 страховик виплатив на підставі страхового акту 6730/12799-10 від 26.09.2016 року страхове відшкодування в розмірі 36923,85 грн. Також позивачем було сплачено суму в розмірі 450,00 грн. на рахунок ФОП [PERSON] за виготовлення реєстраційних номерних знаків на підставі товарного чеку № 2 від 19.09.2016 року. Разом фактичні витрати позивача становлять 38093,85 грн. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Шкода, д.н.з. [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа страхування» за договором обов'язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АК № 6099086, у зв'язку з чим 13.02.2017 року, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Альфа страхування» із заявою про страхове відшкодування на суму 38093,85 грн. 17.05.2017 року на рахунок позивача від ПрАТ «СК «Альфа страхування» надійшли грошові кошти в розмірі 17223,46 грн. 25.05.2017 року на адресу позивача від ПрАТ «СК «Альфа страхування», надійшов лист у якому повідомлялось, що дана страхова компанія прийняла рішення про проведення страхової виплати у розмірі 17223,46 грн. та розрахунок проводився на підставі звіту № 678-2016 від 26.09.2016 року. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 20870,39 грн. На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові. У судове засідання 11.12.2017 року, представник позивача не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позов задовольнити з підстав зазначених в позові та на підставі наявних доказів у справі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання 11.12.2017 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений причини неявки суд визнав неповажними, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику,застрахованій або іншій третій особі. Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 06.09.2016 року в м. Києві по прос. К.Комарова, 38-а відбулась ДТП за участю автомобіля Фольксаген д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія, власником якого є [PERSON] автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Тойота, д.н.з. [NUMBER]. В результаті згаданої ДТП було пошкоджено вищезгадані транспортні засоби (а.с.10). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року винним у вказаній ДТП визнано [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10). 27.04.2016 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 12799-10, яким було застраховано автомобіль Фольцваген д.н.з. [NUMBER]. (а.с.. 5-8). Який діяв на момент ДТП, яка мала місце 06.08.2016 року. 26.09.2016 року до страховика звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.26). Згідно до звіту № 678-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 26.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольцваген д.н.з. [NUMBER], [PERSON], становить 17223,46 грн., вартість відновлювального ремонту становить 41285,09 грн. (а.с. 12-15). За проведення експертного дослідження сплачено 720,00 грн. (а.с. 25). Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору добровільного страхування наземного транспорту № 12799-10 страховик виплатив на підставі страхового акту 6730/12799-10 від 26.09.2016 року (а.с.27) страхове відшкодування в розмірі 36923,85 грн. (а.с. 29). Також позивачем було сплачено суму в розмірі 450,00 грн. (а.с.31) на рахунок ФОП [PERSON] за виготовлення реєстраційних номерних знаків на підставі товарного чеку № 2 від 19.09.2016 року (а.с. 30). Разом фактичні витрати позивача становлять 38093,85 грн. На час пригоди, цивільно-правова відповідальність автомобіля Шкода, д.н.з. [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа страхування» за договором обов'язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АК № 6099086 (а.с.10, 32). 13.02.2017 року, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Альфа страхування» із заявою про страхове відшкодування на суму 38093,85 грн. (а.с.33). 17.05.2017 року на рахунок позивача від ПрАТ «СК «Альфа страхування» надійшли грошові кошти в розмірі 17223,46 грн. (а.с.36). 25.05.2017 року на адресу позивача від ПрАТ «СК «Альфа страхування», надійшов лист у якому повідомлялось, що дана страхова компанія прийняла рішення про проведення страхової виплати у розмірі 17223,46 грн. та розрахунок проводився на підставі звіту № 678-2016 від 26.09.2016 року (а.с.35). Таким чином судом встановлено, що різниця між понесеними позивачем витрат у виплаті страхового відшкодування та отриманої від страховика суми становить 20870,39 грн. (38093,85 грн. (відшкодованих страхувальнику [PERSON].) - 17223,46 грн. (повернутих страховиком ПрАТ «СК «Альфа страхування»). Позивач звертався до відповідача про повернення йому різниці суми страхового відшкодування в розмірі 20870,39 грн. (а.с.41-42,43), однак вимога залишилась без задоволення. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved