Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4КР30373189 від 25.03.2006 року у розмірі 214498,07 грн., а також стягнути витрати з оплати судового збору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №DNH4КР30373189 від 25.03.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7869,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Умовами договору визначено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 08.02.2016 р. має заборгованість 214498,07 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, а також додатково пояснив, що оскільки умовами договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років, тому банк просить стягнути заборгованість саме в межах 5-річного строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та посилається на те, що позов подано з пропущенням строку звернення до суду, який передбачений законом та договором. [PERSON] повернув кошти по кредиту ще у 2006 році. Однак, надати підтверджуючі документи про сплату коштів не може, у звязку із закінченням строку позовної давності за даним договором. З червня 2006 року до 15.03.2013 р. жодних повідомлень від позивача про претензії у звязку з кредитним договором він не отримував. Згідно Умов договору строк позовної давності було встановлено терміном на 5 років. Строк кредитного договору закінчився 23.03.2007 року. Таким чином, строк позовної давності за договором закінчився 24.03.2012 року. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 25.03.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNH4КР30373189, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 7869,68 грн. на строк 12 місяців по 23.03.2007 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, - що стверджується копією заяви позичальника № DNH4КР30373189 від 25.03.2006 р., копією витягу зі статуту ПАТ КБ «Приватбанк», копією свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 р. зміни найменування юридичної особи. З копії підписаної відповідачем заяви від 25.03.2006 р. вбачається, що [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Укладений між сторонами довір є договором приєднання. Так, згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 749,61 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що у 2006 році [PERSON] сплатив весь наявний борг за вищевказаним договором, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо цього представником відповідача не надано, та спростовується поданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № DNH4КР30373189 від 25.03.2006 р. станом на 08.02.2016 р. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] не виконував належним чином своїх зобовязань за договором та заборгованість за кредитом на момент закінчення строку, на який надавалися кредитні кошти, становила 7869,68 грн. Крім цього, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 54611,37 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 141326,64 грн., а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 10190,38 грн. штраф (процентна складова). Сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами. Так, відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам: терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Умовами договору № DNH4КР30373189 визначено кінцевий термін повернення кредитних коштів - 23.03.2007 р. Однак, у даній справі вимоги позивача, як кредитора, випливають з порушення відповідачем (боржником) умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами). При цьому, перебіг позовної давності у такому випадку починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу (Правова позиція ВСУ у справі № 6-116 цс 13). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно було здійснюватися відповідачем частинами по 28 число кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Сторони договору встановили строк виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 23.03.2007 року. Однак, з вимогами про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором позивач звернувся 10.05.2016 р., тобто з пропуском пятирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Обставин, що свідчать про переривання перебігу строку позовної давності позивачем не наведено і таких судом не встановлено. Таким чином, беручи до уваги, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed