Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 49490 грн., яке було виплачене позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю відповідача. В обгрунтування позову зазначено, що 27 листопада 2014 року між ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3959420, за умовами якого застраховано автомобіль Renault Kangoo номерний знак [NUMBER] . 11 листопада 2015 р. о 18 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Renault Kangoo», державний номерний знак [NUMBER] в м. Дубно Рівненської області по вулиці Грушевського, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, здійснив зіткнення з автомобілем «Тоуоtа Ніасе», держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Меrsedes-Веnz Sргіnter 412 D» держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17.12.2015 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Згідно п. 4 Полісу АЕ/5174168 від 17.10.2015, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 гривень 00 копійок, а розмір франшизи становить 510 гривень. До ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернувся із письмовою заявою потерпілий [PERSON] , який є власником автомобіля марки «Тоуоtа Ніасе» держаний номерний знак [NUMBER] щодо виплати страхового відшкодування, в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору № АІ/ 3959420 від 27.11.2014 року. Згідно дослідження № ВК8694ВА-01.02/5 від 01.02.2016 та розрахунку страхового відшкодування, складений страховий акт № ОЦВ-15-8278/1 від 05.02.2016. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі вищезазначених документів 11 лютого 2016 року здійснила виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 49 490 гривень. з урахуванням франшизи відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів», де зазначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи при відшкодуванні шкоди завданої майну потерпілого. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він: після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 49490, 00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що позивачем не надано доказів зарахування коштів на рахунок [PERSON] . Наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 7120 від 11.02.2016 не підтверджує зарахування цих коштів. Платіжне доручення надане представником позивача для ознайомлення відрізняється від копії, що знаходиться у матеріалах справи. Оскільки позивачем не доведено факту оплати страхового відшкодування, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 листопада 2015 р. о 18 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Renault Kangoo», державний номерний знак [NUMBER] в м. Дубно Рівненської області по вулиці Грушевського, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, здійснив зіткнення з автомобілем «Тоуоtа Ніасе», держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Меrsedes-Веnz Sргіnter 412 D» держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17.12.2015 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень(а.с. 5). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 27 листопада 2014 року між ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3959420, за умовами якого застраховано автомобіль Renault Kangoo номерний знак [NUMBER] (а.с. 6). 22.01.2016 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернувся із повідомленням про ДТП, письмовою заявою потерпілий [PERSON] , який є власником автомобіля марки «Тоуоtа Ніасе» держаний номерний знак [NUMBER] щодо виплати страхового відшкодування, в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору № АІ/ 3959420 від 27.11.2014 року (а.с. 7, 8). Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 11.11.2015, дослідження № ВК8694ВА-01.02/5 від 01.02.2016 та розрахунку страхового відшкодування, складений страховий акт № ОЦВ-15-8278/1 від 05.02.2016. Сума страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Тоуоtа Ніасе» держаний номерний знак [NUMBER] [PERSON] становить 49 490 гривень, з урахуванням франшизи відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» (а.с. 12-22). 11 лютого 2016 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 49 490 гривень, про що свідчить платіжне доручення № 7120 від 11.02.2016 (а.с. 21). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно вимог підпункту в) п.п. 38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); З огляду на те, що [PERSON] , як водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» як страховик, що виплатив страхове відшкодування, має право регресу до нього і це право підлягає захисту судом. За таких обставин, суд вважає, що позивачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» правомірно заявлені вимоги до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 49490 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved