Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач 07.06.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), посилаючись на наступні обставини. 01.11.2011 року на підставі наказу (розпорядження) № 353 від 26.10.2011 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» на посаду машиніста екскаватора у дільницю механізації АТЦ. За період роботи, який дає право на щорічну відпустку у 2018 році, відповідач використав 38 календарних днів щорічної відпустки з 03.03.2018 року до 11.04.2018 року. 17.04.2018 року відповідач подав на ім'я начальника управління персоналом Фірсова В.І. заяву про звільнення за власним бажанням з 19.04.2018 року. Відповідно до наказу № 324 від 17.04.2018 року про припинення трудового договору, відповідача було звільнено за ст.38 КЗпП України. Під час звільнення, при проведенні розрахунку з працівником, за відповідачем виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 5135 грн. 41 коп. за невідпрацьовані дні відпустки у кількості 20 календарних днів. Відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком № 4 до Колективного договору на 2013 - 2014 рік), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п. 2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. Враховуючи те, що відповідачем сума боргу не виплачена, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5135 грн. 41 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до [PERSON] про стягнення заборгованості вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, провадження по справі відкрито, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 10.09.2018 року об 11.30 год. (а.с.33-34). Ухвалою суду від 10.09.2018 року замінено позивача - Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» на Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.48). Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.46,47). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином за місцем реєстрації (а.с.32). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 10.09.2018 року об 11.30 год., як не вручений у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.36). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідача [PERSON] на підстав наказу (розпорядження) про прийом на роботу № 353 від 01.11.2011 року було прийнято на роботу на посаду машиніста екскаватора у дільницю механізації АТЦ (а.с.6). На [PERSON] було заведено особову картку №47803 (а.с.9). 17.04.2018 року відповідач звернувся до начальника управління персоналом Фірсова В.І. з заявою по звільнення за власним бажанням з 19.04.2018 року (а.с.7). На підстав наказу (розпорядження) № 324 про припинення трудового договору від 17.04.2018 року відповідача 19.04.2018 року було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.8). У вказаному наказі зазначено, що відповідачем не було відпрацьовано 20 календарних днів відпустки. Як вбачається з довідки про використані відпустки [PERSON] (а.с.13), з 01.11.2017 (початок робочого року) і до дня звільнення відповідач відпрацював 5 місяців 19 днів, фактично заробив 18 календарних днів. Так як щорічна відпустка була використана повністю в кількості 38 календарних днів, то зайво використані дні відпустки склали 20 календарних днів (38-18=20). При кінцевому розрахунку борг за відповідачем [PERSON] склав 5135 грн. 41 коп. Вказане підтверджується матеріалами справи (а.с.8-довідка про нездані майново-матеріальні та інші цінності, а.с.10 - наказ (розпорядження) про надання відпустки, а.с.11,12 - довідка-розрахунок заборгованості по заробітній платі [PERSON], а.с.14 - розрахунковий лист за квітень місяць 2018 року [PERSON]). Відповідно до п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст.40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч.2 ст.233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Відповідно до п. 2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком № 4 до Колективного договору на 2013 - 2014 рік, яке діє на даний час), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п. 2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. Вказана заборгованість відповідачем не погашена. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 5135 грн. 41 коп. Також, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.4).

Outcome: approved