Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач 09.10.2019 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2017 р. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.05.2019 р. шлюб між ними розірвано. В період шлюбу у них з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю. Аліменти на утримання сина він сплачує регулярно. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] почала перешкоджати йому у спілкуванні з сином, відмовляла у побаченнях з [PERSON] , через що він був змушений звернутись до районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району із заявою про надання права зустрічатися з малотінім сином. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району від 24.07.2019 р. № 357р позивачу було надано право зустрічей із сином та, враховуючи графік його роботи, визначено час зустрічей з дитиною два рази на тиждень із правом відвідування місця проживання позивача. [PERSON] вищевказане розпорядження не виконує, у зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду. Посилаючись на ст.ст.157-159 СК України, [PERSON] просить визначити йому такі способи участі у вихованні сина [PERSON] - кожного тижня два рази на тиждень у його вихідні дні з 16.00 до 20.00 год. з можливістю знаходження дитини за адресою його проживання без присутності матері; дві суботи на місяць з 11 години ранку до неділі 11 години ранку без присутності матері з можливістю знаходження дитини за адресою його проживання; на період його відпустки влітку брати дитину на 1 тиждень з можливістю виїзду за межі м.Запоріжжя в Україні для оздоровлення дитини без присутності матері; кожного дня народження [PERSON] з 13.00 до 17.00 год. без присутності матері з можливістю відвідування його місця проживання та дитячих розважальних закладів; на період хвороби дитини [PERSON] , безперешкодно відвідувати сина як за місцем проживання дитини, так і в медичних закладах. Ухвалою судді від 23.10.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.11.2019 р. 22.11.2019 р. відкладено підготовче судове засідання на 24.12.2019 р. на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України за клопотанням представника відповідача. 24.12.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 11.02.2020 р. 11.02.2020 р. розгляд справи відкладено на 28.04.2020 р. через перебування судді у нарадчій кімнаті. 28.04.2020 р. розгляд справи відкладено на 07.05.2020 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце його проведення повідомлялась у встановленому законом порядку, подавала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з поширенням короновірусу та, в процесі розгляду справи, відзив на позов (а.с.31-38). Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, виходячи з того, що справа перебуває в провадженні з жовтня 2019 р., сторонами під час підготовчого провадження надані всі докази, що наявні в матеріалах справи і підготовче провадження завершено і, таким чином, відповідач реалізувала надані їй права щодо надання доказів в обґрунтування заперечень проти позовних вимог. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при постановленні рішення просить врахувати висновок районної адміністрації від 04.03.2020 р. (а.с.90). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приймаючи до уваги позицію відповідача та третьої особи, допитавши свідків, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір`ю, що не заперечується сторонами. Згідно висновку № 357р від 24.07.2019 р. районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району (а.с.11), [PERSON] надано право зустрічатися з сином наступним чином: враховуючи графік роботи батька, два рази на тиждень з 16.00 до 19.00 год. у визначені у вказано розпорядженні дні, з правом відвідування місця проживання батька. На даний час між сторонами виник спір щодо участі позивача, як батька малолітньої дитини у вихованні та спілкуванні з сином. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ст.ст.11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд констатує право звернення відповідача за захистом його порушеного права. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, працевлаштований та має належні житлові умови. Оціюючи доводи відповідача, суд не встановив з належних та допустимих доказів, як то висновки спеціалістів, рішення компетентних органів та ін., агресивної поведіки позивача та членів його сім`ї, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, яка б перешкоджала нормальному розвитку дитини. Судом також не встановлено обмежень можливості спілкування батька з дитиною після виповнення [PERSON] трьох років без присутності матері. При вирішенні питання про періодичність побачень батька з сином, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання батька, суд враховує, що дитині на час розгляду справи не виповнилося 3 (роки), його вікові потреби, а також рекомендації органу опіки та піклування, і встановлює графік зустрічей, який не порушує режиму дня, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає його нормальному існуванню. З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial