Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі позивач або банк) в січні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору кредиту № KGALRХ07680026 від 29 вересня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі, що складає, що складає 1 656 грн. 50 коп. на споживчі потреби. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені в розмірі 24,0 відсотки за рік на суму залишку заборгованості за кредитом з визначеним кінцевим терміном повернення кредиту. Відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Згідно заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 08 грудня 2011 року було задоволено позовні вимоги та з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість в розмірі 21 134 грн. 58 коп. Порушуючи умови кредитного договору відповідач продовжувала не сплачувати відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Наявна заборгованість станом на 24 листопада 2014 року визначена в сумі 55 447 грн. 26 коп., а саме: заборгованість за кредитом 1 656 грн. 60 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 16 641 грн. 46 коп.; заборгованості по комісії в сумі 581 грн. 40 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором кредиту 36 567 грн. 80 коп.; а також заборгованість по штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 833 грн. 20 коп. штрафу (процентна складова). Отже заборгованість визначена в розмірі 38 085 грн. 04 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, в листі до суду просить розглянути справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми та судових витрат. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, письмових заяв чи клопотань до суду не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час, та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації її проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 610-612, 614, 615,617,625, 1054 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного договору № KGALRХ07680026 від 29 вересня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі, що складає, що складає 1 656 грн. 50 коп. на споживчі потреби. Згідно укладеного договору відсотки за користуванням кредитом передбачені в розмірі 24,0 відсотки за рік на суму залишку заборгованості за кредитом з визначеним кінцевим терміном повернення кредиту. Відповідач своєчасно не сплачувала відсотки за користування коштами в наслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Згідно заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 08 грудня 2011 року було задоволено позовні вимоги та з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість в розмірі 21 134 грн. 58 коп. Порушуючи умови кредитного договору відповідач продовжувала не сплачувати відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Наявна заборгованість станом на 24 листопада 2014 року визначена в сумі 55 447 грн. 26 коп., а саме: заборгованість за кредитом 1 656 грн. 60 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 16 641 грн. 46 коп.; заборгованості по комісії в сумі 581 грн. 40 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором кредиту 36 567 грн. 80 коп.; а також заборгованість по штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 833 грн. 20 коп. штрафу (процентна складова). Отже заборгованість визначена в розмірі 38 085 грн. 04 коп. Судом встановлено, що згідно п.5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам (розстрочка), які діяли на час укладення спірного кредитного договору і погоджено з позичальником, про що свідчить її підпис на заяві, термін позовної давності за вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Сторонами дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку, тобто в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 8 295 грн. 63 коп. заборгованості процентів за користування кредитом (16 641грн. 46 коп. 8 345 грн. 83 коп. різниці заборгованості процентів за користування кредитом) та частково в сумі 8 300 грн. 00 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором з урахуванням співмірності розміру заборгованості з розміром пені та з метою уникнути подвійного стягнення кредитної заборгованості, а всього 16 595 грн. 83 коп. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а це є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1 789 грн. 76 коп. процентної складової штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань по погашенню кредиту суд розцінює, що це є застосуванням до відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за порушення договірного зобовязання, оскільки відповідно до вимог ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial