Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач 06 квітня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 лютого 2002 року він та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку на [ADDRESS], у звязку з чим позивач із дня укладення договору постійно проживає в указаному житлового будинку. Проте, нещодавно позивачу стало відомо, що власниками вказаного будинку є сини [PERSON], - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які проти оформлення позивачем права власності на вказаний будинок за набувальною давністю не заперечують, у звязку з тим, що вказане майно не являє для них ніякої цінності. У звязку із вищезазначеним позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати за позивачем [PERSON] право власність на житловий будинок на [ADDRESS] за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені в установлений законом спосіб. Суд уважає, що особисті пояснення відповідачів у судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в їх відсутність на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи зміст наведеної норми та відсутність заперечень представника позивача на постановлення заочного рішення, суд уважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 17 лютого 2002 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали усний договір купівлі-продажу житлового будинку на [ADDRESS], у звязку з чим остання постійно проживає в указаному житлового будинку (а.с. 5-9). Проте нещодавно позивачу стало відомо, що власниками вказаного будинку є сини [PERSON], - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які проти оформлення позивачем права власності на вказаний будинок за набувальною давністю не заперечують. Як передбачено частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно приписів частини 4 указаної статті і право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved