Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В ході розгляду справи, позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, а саме про звернення стягнення на заставлене майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір кредиту № 39.29-50/804к відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на мовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 201000,00 доларів США 00 центів, зі сплатою 11,95 % річних, з погашенням кредиту відповідно до графіку (п. 1.1.), та кінцевим терміном погашення заборгованості до 14.12.2028 на умовах, визначених договором кредиту. Виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечується Іпотечним договором №39.29-50/484і від 15.06.2015 укладеним між кредитором та позичальником, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2909. Станом на 09.02.2015 заборгованість за Договором кредиту складає 330796,26 доларів США, що за курсом НБУ становить 8255416,93 грн. З метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до відповідача з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з зазначених вимог. Заперечень проти заочного рішення не надійшло. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.06.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір кредиту № 39.29-50/804к відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на мовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 201000,00 доларів США 00 центів, зі сплатою 11,95 % річних, з погашенням кредиту відповідно до графіку (п. 1.1.), та кінцевим терміном погашення заборгованості до 14.12.2028 на умовах, визначених договором кредиту. Відповідно до п. 3.3.9. договору Кредиту №39.29-50/804к позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору. Виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечується Іпотечним договором №39.29-50/484і від 15.06.2015 укладеним між кредитором та позичальником, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2909. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, в Іпотекодавець в іпотеку Іпотекодержателю, в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов?язань за договором кредиту №39,29-50/804к від 15.06.2007, передав нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру №4, загальною площею 42,40 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п. 1.1. Договору кредиту, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, а тому, згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції. Станом на 09.02.2015 заборгованість за Договором кредиту складає 330796,26 доларів США, що за курсом НБУ становить 8255416,93 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що: «....вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках...». Умовами п.1.9, 1.10, 2.7, 2.8. 2.11 кредитного договору передбачено, шо у разі порушення третьою особою умов кредитного договору. Позивач має прийняти рішення про дострокове повернення кредиту і в такому разі строком погашення кредиту є тридцятий день з дати відправлення позивачем відповідного повідомлення третій особі. Пунктом 4.2.6. кредитного договору передбачено, що позивач має право достроково стягнути з позичальника, в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно суму заборгованості (кредит, проценти, неустойку), зокрема, при порушенні ним будь-якої умови кредитного договору (зокрема, при одноразовому простроченні сплати процентів). 27.07.2015 у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 4.5 кредитного договору на адресу відповідача було надіслано вимогу та повідомлено про настання строку повернення кредиту й те, що у разі несплати заборгованості позивач вправі задовільнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с 74-75) Вимогу від 08.04.2015 відповідачем було отримано 03.08.2015, що підтверджується копіями повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с.76) Станом на 09.02.2015 заборгованість за Договором кредиту складає 330796,26 доларів США, що за курсом НБУ становить 8255416,93 грн. Вказану заборгованість відповідачем у добровільному порядку не погашено. Положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» позивачем дотримані. За відсутності виконання його вимоги, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про погашення частини заборгованості третьої особи перед позивачем за кредитним договором, шляхом визнання права власності на передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент такого набуття, тобто на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин Верховного Суду України від 07.10.2010 із змінами і доповненнями, внесеними повідомленням Верховного Суду України від 01.12.2011 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Так, відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Системний аналіз положень ст.ст. 590, 591 ЦК України, дає підстави для висновку, що загальним порядком звернення стягнення на предмет застави є стягнення на підставі судового рішення шляхом його продажу з публічних торгів. Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 592 ЦК України, передбачено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Поруч з наведеним, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; Крім того, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Системний аналіз наведених положень закону та обставин, дає підстави для висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Окремо слід зазначити, що строки позовної давності до даних правовідносин не застосовуються, оскільки згідно кредитного договору, кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту становить 14.12.2028. На підставі викладеного та

Outcome: approved