Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач 09.07.2015 року звернувся до суду і посилається на те, що з 01 грудня 2014 року по 17 березня 2015 року він працював в Ананьївській автошколі товариства сприяння обороні України в Одеській області на посаді охоронця. Наказом №5 від 16 березня 2015 року їх трудовий договір було припинено за згодою сторін за ст.36 п.1 КЗпП України. Позивач зазначає, що відповідач на день звільнення мав перед ним заборгованість в розмірі 6635 гривень 46 копійок, яка рахувалась з минулого року. Станом на 01 січня 2015 року заборгованість склала 4194 гривні 93 копійки і далі продовжувала зростати. Перед звільненням він в черговий раз став наполягати на виплаті йому його заробітної плати та йому виплатили лише 2050 гривень. Таким чином заборгованість по заробітній платі зменшилась і склала 4585 гривень 46 копійок. Позивач вказує, що йому видали наказ про звільнення та трудову книжку, але розрахунку з ним не провели та не виплатили його, як і заборгованості по заробітній платі. Також своїми діями відповідач спричинив йому і моральну шкоду, оскільки позбавляв його можливості утримувати свою сім'ю та самого себе. Відсутність коштів на продукти завдала йому моральний біль, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. В процесі розгляду справи по суті позивач [PERSON] , в судових засіданнях у повному обсязі підтримав свої вимоги, з урахуванням уточнень позовних вимог від 20.07.2015 року ( а.с.12-14) та пояснень представника відповідача і в судових засіданнях пояснив, що підтримує позов , а також просить взяти до уваги надані ним докази та врахувати їх. В судових засіданнях представник відповідача в ході судового розгляду надала пояснення про те, що дійсно у товариства є заборгованість по виплаті заробітної плати після звільнення позивача з роботи. Дана заборгованість склала загальну суму яка вказана у документах представлених позивачем але через те що підприємство тривалий час знаходиться у збитковому стані про що свідчать надані суду документи, а тому не має можливості виплати суми заборгованості. Будь-яких дій щодо спричинення чи нанесення моральної шкоди позивачу представниками відповідача(керівництва)не здійснювалися, а тому вважають, що у позові в даній частині необхідно відмовити про що надали свої письмові пояснення від 23.02.2016 року та додатки до нього.( а.с.62-69). Третя особа яка не заявляла самостійних вимог по цивільній справі [PERSON] надав пояснення про те, що дійсно за період його роботи директором Ананьївської автомобільної школи товариства сприяння обороні України Одеської області не виникла заборгованість по заробітній платі в тому числі і у позивача. Дана заборгованість виникла при керівництві його попередниками. Суд заслухавши пояснення і доводи позивача [PERSON] , представника відповідача за дорученням [PERSON] і третю особу [PERSON], а також вивчивши та оцінивши докази, що надані сторонами по справі та оглянуті в процесі розгляду справи , які позивач та представники відповідача, третя особа вважають за достатніми для розгляду справи по суті : ксерокопію сторінок паспорту громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON] ( а.с.3); ксерокопію наказу №8 від 01.12.2014 року про прийняття на роботу та № 6 від 17.03.2015 року про припинення трудового договору(контракту) між сторонами по справі ( а.с. 4,5); ксерокопії листів трудової книжки із відповідними записами працевлаштування (роботи) [PERSON] ( а.с. 6); довідками наданими представником відповідача про заборгованість по заробітній платі [PERSON] (а.с. 7,8); квитанцію до прибуткового касового ордеру адвоката [PERSON] та угоди про надання правової допомоги ( а.с.9,10) письмові пояснення по справі представника відповідача та додатки до них ( а.с. 62-69) суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно ст.60 ч.1,3,4 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявленим звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою повязана відповідна виплата. Згідно п.5 вказаного Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Згідно статті 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Під час розгляду справи по суті встановлено та підтверджено той факт, що позивач [PERSON] дійсно працював з 01.12.2014 року по 17.03.2015 року на посаді охоронця Ананьївської автомобільної школи ТСО України та наказом № 6 від 17 березня 2015 року звільнений із займаної посади за згодою сторін. Також в судовому засіданні знайшло своє доказове підтвердження виникнення та не виплата сум заборгованості по заробітній платі і не виплату при звільненні даних коштів позивачу відповідачем, розмір яких не оспорювався в судовому засіданні сторонами по справі. Також суд вважає, що позивач по справі не надав суду безспірних підтверджуючих доказів ,щодо нанесення йому моральної шкоди встановленого ним розміру у 3000 гривень діями чи бездіяльністю відповідача. Надані позивачем суду лише пояснення не можуть бути прийняті судом як доказ причинного звязку між його станом та невиплатою сум заборгованості (предмет спору). Будь-яких інших достовірних доказів по обставинам нанесення моральної шкоди позивачу не встановлено, а тому в позові в даній частині необхідно відмовити. Пояснення позивача, не підтвердженні будь-якими достовірними та безспірними письмовими доказами, не можуть бути прийняті судом як обставинами підтвердження виникнення права вимоги моральної шкоди. Також суд вважає,що витрати повязані з наданням юридичної допомоги в розмірі 850 гривень, не підтверджені позивачем в повному обсязі , щодо визначення їх розміру, згідно діючого законодавства України. Не надано відповідний розрахунок, договір…, а лише надано квитанцію і угоду, а тому суд залишає їх без задоволення. В той же час з урахуванням задоволених вимог інші витрати суд покладає на відповідача. При таких обставинах, суд вважає можливим задовольнити частково вимоги позивача, враховуючи вимоги КЗпП України, Закон України «Про оплату праці».

Outcome: partial