Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивувало тим, що 03 квітня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк» згідно зі змінами, внесеними у статут) та [PERSON] було укладено договір надання споживчого кредиту № 11136821000 в іноземній валюті в сумі 70000 доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 03 квітня 2017 року. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 28 грудня 2009 року становила 69323 долари 75 центів США. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 69323 долари 75 центів США та судові витрати у справі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року залишено без змін. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року відповідачем не виконано. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 грудня 2009 року по 23 жовтня 2017 року у розмірі 96769 доларів 41 центу США. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 90). Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 91). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк» згідно зі змінами, внесеними у статут) та [PERSON] було укладено договір надання споживчого кредиту № 11136821000 в іноземній валюті в сумі 70000 доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 03 квітня 2017 року (а.с. 11-15). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 69323 долари 75 центів США та судові витрати у справі (а.с. 22). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року залишено без змін (а.с. 23). Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 грудня 2009 року по 23 жовтня 2017 року у розмірі 96769 доларів 41 центу США. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору надання споживчого кредиту сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом до 03 квітня 2017 року. Відтак, у межах строку кредитування до 03 квітня 2017 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Починаючи з 04 квітня 2017 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Таким чином, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користуванням кредитом за період після ухвалення заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2010 року. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed