Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач 11.01.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 24 грудня 2005 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час спільного проживання в шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, в сім`ї виникали сварки, з 20 липня 2019 року вони не проживають разом як подружжя та просив суд визначити місце проживання дитини біля нього, так як його дружина залишила родину та переїхала до іншого чоловіка в м. Одесу. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про можливість розгляду справи в його відсутності, свої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, письмових заяв та клопотань не надала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що сторони дійсно уклали шлюб між собою 24 грудня 1985 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Любашівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 65 (а.с. 6). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер, між ними склалися неприязні відносини, спільно не проживають з липня 2019 року. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Згідно з частинами першою, третьою статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , - позивач по даній цивільній справі, має власний будинок, працює на роботі, заробляє достатньо коштів, щоб забезпечити дитину. Відповідач по справі ніде не працює та не має власного житла. На даний час вона залишила родину і виїхала в м. Одесу. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , здатний забезпечити належні матеріально-побутові умови проживання свого сина, його навчання та лікування в рівній мірі, що підтверджується актом обстеження умов проживання позивача від 10 січня 2020 року, який складено спеціалістами відділу з питань соціальної політики Любашівської селищної ради. З огляду на зазначене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання із батьком. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місці проживання дитини підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved