Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач 11.03.2019р. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 2017 року. Позовна заява мотивована тим, що 11.02.2012р. між сторонами зареєстровано шлюб. За час шлюбу у сторін народився син, який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає. Позивач надала суду заяву, у якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.6). На теперішній час позивач проживає разом з сином, займається його вихованням та утриманням. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, стаття 181 СК України надає виключне право вибору способу стягнення аліментів саме особі на утриманні якої знаходиться дитина. Згідно з п.1 ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на те, що неповнолітні діти сторін знаходяться на утриманні позивача, який потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів. Відповідно до п.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Водночас, враховуючи ненадання позивачем суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача починаючи з 2017 року. На підставі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а відтак з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial