Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач, 08.10.2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в березні 2010 року почала проживати однієї сім'єю без реєстрації з [PERSON], а в червні 2010 року відповідач пішов з сім'ї. [INFO] народилась донька, [PERSON]. Свідоцтво про народження було видано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції у Дніпропетровській області та зроблено актовий запис №479. В графі «Батько» зроблено запис «[PERSON]» 26 квітня 2011 року [PERSON] повернувся, та знову почали проживати однією сім'єю, вели спільне господарство. 01 травня 2012 року [PERSON] пішов з сім'ї, допомоги на утримання доньки не надає, не визнає себе батьком [PERSON]. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, а також стягнути аліменти за останні три роки в сумі 36 000 грн. 03 червня 2015 року позивачка звернулася до суду з заявою про зміну предмету позову, згідно якої просила визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку за останні три року, що передували моменту подачі позову та з моменту подачі позову і до досягнення дитиною - [PERSON] повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги в частині визнання батьківства та стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з моменту подання позову, в іншій частині просив відмовити. В ході судового розгляду встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO] народила доньку-[PERSON], [INFO], що підтерджуєтсья свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 05 квітня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Батьком дитини зазначений [PERSON]. У відповідності до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В судовому засіданні позивачка [PERSON], пояснили суду, що з березня 2010 року по червень 2010 року проживала однією сім'єю з [PERSON] . В березні 2014 року народила доньку [PERSON] та стверджувала, що батьком доньки є [PERSON]. Ухвалою суду від 02 грудня 2014 року по справі призначена судово-генетична експертиза на предмет з'ясування біологічного батьківства відповідача [PERSON] стосовно [PERSON], [INFO]/а.с.17/ Відповідно до висновку експерта № 415 від 12.02.2015 року, [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO] складає не менше 99,9999%(а.с. 26-29). За наведених обставин, суд приходить до висновку про достатність обсягу доказів для підтвердження батьківства відповідача щодо [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний і, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає достатньої матеріальної допомоги, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. Згідно з п.17 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища сторін, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/ але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] за минулий час 3 роки не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв.язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разу суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Проте, позивач не надала до суду будь-яких належних доказів того, що вона вживала заходів щодо добровільної сплати аліментів. Крім того, позивач не довела суду, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Так, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, що виникають із сімейних відносин. Також, позивач не надала суду будь-яких доказів того, що вона зверталась до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини і їй було відмовлено в прийняття такого позову чи відмовлено в задоволені такого позову по суті позовних вимог. Сам по собі факт того, що в позивача не було в минулому доказів на підтвердження факту батьківства, а саме свідоцтва про народження дитини де батьком зазначений відповідач [PERSON] не може бути підставою для стягнення аліментів за минулий час на підставі ч. 2ст. 191 СК України. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволені вимог про стягнення аліментів з [PERSON] за минулий час. На підставі вищевикладеного, суд вважає що аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 08.10.2014р. і до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з вищенаведених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати, а саме витрати за проведення судової експертизи в сумі 4427 грн. 79 коп. що підтверджується квитанцією №31від 02.02.2015 року.

Outcome: partial