Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач 11.07.2016 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, побутові проблеми, виховання дитини. Починаючи з листопада 2013 р. вони мешкають у різних квартирах, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примирення не можливе. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що з 2013 р. вони з відповідачем мешкають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси. Примирення не можливе. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Відповідач в судовому засіданні погодився на розірвання шлюбу, пояснив, що з позивачем з 2013 р. мешкають окремо, не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство через різні погляди на життя. Вважає, що примирення між ними не можливе. Донька після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Також зазначив, що було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, нотаріально посвідчений. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.03.2004 р. Сторони від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони з листопада 2013 р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, мешкають окремо. Відповідно до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, укладеного 08 липня 2016 р., посвідченого приватним нотауріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1764, сторони визначили місце проживання дитини з матір'ю, при цьому батько має право спілкуватись з дитиною та брати участь у вихованні дитини в порядку, передбаченому зазначеним договором. Між сторонами досягнуто згоди щодо порядку утримання та виховання доньки [PERSON], [INFO]. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved