Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач 01.02.2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення збитків за прострочення сплати грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» суму заборгованості за кредитним договором № 056-172-08 від 26.12.2008 року у сумі 66424,09 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 9500,00 грн.; відсотки за користування кредитом - 55535,04 грн.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 1389,05 грн. та судовий збір у сумі 664,24 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року стягнуто з [PERSON] (яка є солідарним боржником з [PERSON] за кредитним договором № 056-172-08 від 26.12.2008р. з урахуванням заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014р. у справі № 205/9508/2013-ц) на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором № 056-172-08 від 26.12.2008р. станом на 11.11.2013р. у розмірі 66 424,09 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 500,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 55 535,04 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 389,05 грн. Після винесення вказаних рішень до теперішнього часу відповідачами було сплачено 9218,31 грн., тому сума боргу становить: 66424,09 грн. - 9218,31 грн. = 57205,78 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів понесені кредитною спілкою збитки за прострочку грошового зобов`язання, а саме: збитки внаслідок інфляції в розмірі 16240,72 грн. та 3 % річних в розмірі 6149,62 грн., а всього 22390,34 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відзиву не надали, інформації про поважність причин неподання відзиву від відповідачів також не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» суму заборгованості за кредитним договором № 056-172-08 від 26.12.2008 року у сумі 66424,09 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 9500,00 грн.; відсотки за користування кредитом - 55535,04 грн.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 1389,05 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» судовий збір у сумі 664,24 грн. (а.с. 5-6). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2017 року позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] (яка є солідарним боржником з [PERSON] за кредитним договором № 056-172-08 від 26.12.2008р. з урахуванням заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014р. у справі № 205/9508/2013-ц) на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором № 056-172-08 від 26.12.2008р. станом на 11.11.2013р. у розмірі 66424,09 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9500,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 55535,04 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1389,05 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 7). Після винесення заочних рішень Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року та від 31.05.2017 року до теперішнього часу відповідачами було сплачено 9218,31 грн., що підтверджується відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 25.01.2021 року (а.с. 11). Таким чином, сума боргу становить: 66424,09 грн. - 9218,31 грн. = 57205,78 грн. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається можливість виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) у схожих правовідносинах та у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За розрахунком позивача збитки внаслідок інфляції за період з 01.06.2017 року по 01.01.2021 року становлять 16240,72 грн. та 3 % річних за період з 01.06.2017 року по 01.01.2021 року - 6149,62 грн. (а.с. 2-3). Отже, суд приходить до висновку, що розрахунки вчиненні вірно, а позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки за прострочку грошового зобов`язання, а саме: збитки внаслідок інфляції в розмірі 16240,72 грн. та 3 % річних в розмірі 6149,62 грн., а всього 22390,34 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved