Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно, згідно іпотечного договору № 4612 від 11.12.2007 року, а саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,4 кв.м. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 141133,86 грн. та виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із зазначеної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №610/37-307 від 11.12.2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в межах максимального ліміту заборгованості 95000 грн. зі сплатою процентної ставки за кредитом 19,34% процентів річних з кінцевим терміном повернення до 11.12.2027 року. З метою належного виконання зобов'язань за договором з [PERSON] укладено іпотечний договір за умовами якого передано в іпотеку зазначену вище квартиру, однак відповідачі належним чином умов договору не виконали, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.11.2014 року за клопотанням представника позивача позовну заяву в частині позовних вимог про виселення залишено без розгляду та за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] виключено з числа відповідачів та залучено їх як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення та оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок», які знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових повідомлень, які знаходяться в матеріалах справи, а тому суд приходить до переконання про можливість проведення розгляду справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №610/37-307, згідно умов якого останньому надано кредит в межах максимального ліміту заборгованості 95000 грн. зі сплатою процентної ставки за кредитом 19,34% процентів річних з кінцевим терміном повернення до 11.12.2027 року (а.с.7-12). Згідно п.п.3.3.7, 3.3.9 даного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору проценти у розмірі, передбаченому п.1.1.1 цього договору та комісії в розмірах та в порядку, визначеному п.п.2.6, 2.8 цього договору, та здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості визначеного в п.1.1.1 цього договору у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, щомісячно в строк не пізніше 10 числа місяця, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений в п.1.1.1 цього договору (а.с.7-12). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22.05.2014 року складає 141133,86 грн., з яких 82333,28 грн. - заборгованість за кредитом, 51404,05 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, пеня за несплату кредиту у розмірі 1099,27 грн., пеня за несплату відсотків - 3734,18 грн., 586,12 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом та розмір інфляційних витрат за відсотками - 1976,96 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16-17). З метою належного виконання зобов'язань за договором 11.12.2007 року з [PERSON] укладено іпотечний договір №4612 від 11.12.2007 року, згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,4 кв.м. (а.с. 17-18). Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. У відповідності до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до вимог ст.ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом зверненнястягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема на підставі рішення суду. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. Із роз'яснень, даних в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. 27.05.2014 року позивач надіслав відповідачу вимогу-попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Тобто, дана вимога відповідає ч. 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Тому позивач має право у відповідності з вимогами ст.ст. 1, 3, 12, 38 Закону України «Про іпотеку», набути право звернення стягнення на предмет іпотеки і за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. Пунктами 2.4.3 та 4.1 іпотечного договору за невиконання чи неналежне виконання позичальником умов основного зобов'язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.13-15). Із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку №113 від 22.11.2007 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом звернення стягнення на заставлене майно - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,4 кв.м. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 141133,86 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 1411,34 грн. судових витрат, сплачених позивачем (а.с.30).

Outcome: approved