Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 36 782,24 грн. заборгованості за кредитним договором від 28.08.2013 року, а також понесених судових витрат (а.с.2-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.08.2013 року ФОП [PERSON] підписав заяву про відкриття поточного рахунку та приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що разом з заявою складають Договір банківського обслуговування. Відповідачу банком встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в сумі 18 000 грн. Позивач свої зобовязання перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі. Останній, в свою чергу, своєчасно не повертає ПАТ КБ ПриватБанк кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобовязань по кредитному договору. Станом на 27.03.2015 року заборгованість становить 36 782,24 грн. Оскільки ФОП [PERSON] припинив свою діяльність, тому просять стягнути зазначену заборгованість з громадянина [PERSON]. У судове засідання представник позивача не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, про поважні причини неявки суду не відомо. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку осіб, які беруть участь у розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного: Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 28.08.2013 року ФОП [PERSON] звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк із заявою про відкриття рахунку, приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.26). При укладанні договору сторони сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач ФОП [PERSON] погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та правилами обслуговування за розрахунковими картками,Тарифами банку, які разом з заявою про відкриття поточного рахунку та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування, що підтверджується його підписом (а.с.26). ФОП [PERSON] був відкритий рахунок №26008051408114, та встановлено кредитний ліміт станом на 30.08.2013 року 16 000 грн, станом на 30.12.2013 року 18 000 грн та станом на 01.03.2014 року 18 000 грн (а.с.42). Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 27.03.2015 року, сума заборгованості ФОП [PERSON] за Договором становить 36 782,24 грн, з яких 18 000 грн. заборгованість за кредитом, 9 992 грн. заборгованість за відсотками, 2 254,76 грн. заборгованість за комісією та пеня 6 535,48 грн. (а.с.43). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання та зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений термін його виконання, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, та відповідно до ст.ст. 51-52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особо, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 22.07.2014 року ФОП [PERSON] припинив підприємницьку діяльність (а.с.56-57). Оскільки діяльність ФОП [PERSON] припинена відповідно до вимог закону, тому обґрунтованими є вимоги банку до громадянина [PERSON]. Відповідно до ст.ст.1048-1052 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру заборгованості по кредитному договору. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобовязання щодо повернення кредиту, сплати відсотків, а тому, відповідно до ст.ст. ст.ст. 525, 526, 530, 533, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 28.08.2013 рокув сумі 36 782,24 грн, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1,80), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved