Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири загальною площею 54,60 квадратних метрів, житловою площею 31,60 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKAWGK00000332 від 12.10.2005 року в розмірі 6828,12 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № MKAWGK00000332 від 12.10.2005 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.10.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 12.10.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 54,60 квадратних метрів, житловою площею 31,60 квадратних метрів, та яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2005 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 09.04.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 6828,12 доларів США, що складається з наступного: 6255,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 544,89 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3,50 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, які позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на квартиру. Крім того, просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] та представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № MKAWGK00000332 від 12.10.2005 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 15000,00 доларів США і зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.10.2015 року. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № MKAWGK00000332 від 12.10.2005 року [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 09.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 6828,12 доларів США, що складається з наступного: 6255,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 544,89 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3,50 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 09.04.2014 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 12.10.2005 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира загальною площею 54,60 квадратних метрів, житловою площею 31,60 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 15.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору позивач листом № 30.1.0.0/2-470 від 02.03.2014 року повідомив [PERSON] про необхідність повернення їй суми заборгованості за кредитним договором, й можливість у разі непогашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений строк початку процедури звернення стягнення на заставлене майно й звернення до суду за захистом порушених прав кредитора. Вказана вимога не була в повній мірі виконана й заборгованість за кредитним договором не була в повній мірі погашена. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вимоги законодавства були виконані та направлено відповідачу повідомлення про усунення порушень з вимогою про добровільне виселення за вих № 30.1.0.0/2-470 від 02.03.2014 року. Разом з тим, 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що відповідач отримала споживчий кредит в іноземній валюті, для забезпечення його виконання передала в іпотеку квартиру загальною площею 54,60 квадратних метрів, житловою площею 31,60 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. та яка використовується відповідачем як місце її постійного проживання, що підтверджується листом ДМС України в Закарпатській області № 3306 від 12.08.2014 року. Також в суду відсутні відомості про наявність у відповідача іншого нерухомого житлового майна, представник позивача доказів цього не надав. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, враховуючи норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Інші позовні вимоги, а саме про виселення відповідачів з спірної квартири є похідними від основних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак також не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed