Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 24.07.2013р. з відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5900,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, станом на 30.04.2017 р. у відповідача виникла заборгованість в сумі 58883,24 грн., яка до цьогочасу не сплачена, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву, у якій підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити та розглянути справу за його відсутністю. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, у якій позов не визнав, просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог, зазначив, що на неодноразові вимоги відповідача надати докази, документи по яким проводився розрахунок, банк не надав докази отримання відповідачем кредитних карток, у зв»язку із чим неможливо встановити тип карток, строк їх дії, що суттєво може вплинути на суму розрахунку заборгованості. Просив суд розглянути справу за його відсутності, застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення неустойки. Суд постановив розглядати справу у загальному позовному провадженні,за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Факт укладання між сторонами кредитного договору підтверджується копією договору №б/н від 24.07.2013 р., розмір заборгованості відповідача перед банком підтверджується розрахунком по кредитному договору, відповідно до якого сума боргу за кредитом складає 58883,24грн., з якої : заборгованість за кредитом - 5896,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 46568,28 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3138,31 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2780,15 грн., які розраховані на підставі п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно ст.258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає, що до вимог про стягнення позивачем неустойки (штрафу, пені) у сумі 3138,31 грн., слід застосувати позовну давність та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (штраф, пеню) за один рік у сумі 1238,31 грн., згідно заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. - фіксована частина та 2780,15грн. - процентна складова, не підлягають задоволенню, оскільки є такими, що суперечать чинному законодавству. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, а якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаною особисто [PERSON] 24.07.2013 року вбачається, що [PERSON] був згоден з тим, що зазначену заяву разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг, він погодився з договором про надання банківських послуг до його укладання, згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг [PERSON] погодився отримати шляхом роздрукування з сайту, що засвідчив власним підписом із зазначенням дати. Крім того, на виконання умов кредитного договору відповідачу була видана кредитна картка [NUMBER], тип «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Також був відкритий картрахунок для здійснення операцій за кредитним договором, встановлено кредитний ліміт 300,00 грн., який в подальшому було змінено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Оскільки [PERSON] не сплатив заборгованість, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами, тому доводи відповідача викладені у запереченнях знайшли своє підтвердження при розгляді справи лише частково. З відповідача слід стягнути заборгованість у сумі 53703,09 (п»ятдесят три тисячі сімсот три гривні 09 копійок) грн. за кредитним договором №б/н від 24.07.2013 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5896,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 46568,28 грн., заборгованість за пенею та комісією -1238,31 грн. Крім того, вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, присуджує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 30.05.2017 р. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial