Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач 01.09.2015 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 3119,16 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 26.12.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за вказаним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3119,16 грн., яка складається з: 770,96 грн. - заборгованість за кредитом; 1530,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 430,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина). 136,63 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, в якій просив розглядати цивільну справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідача не з'явився в судове засідання, надавши клопотання, в якому просить розглядати цивільну справу за його відсутності та відсутності відповідача, проти позовних вимог заперечує, обґрунтовуючи це тим, що позивач пропустив строк звернення до суду по даній справі, у зв'язку з позовною давністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.10, ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. 26.12.2007 року [PERSON] підписав заяву на отримання платіжної карти (а.с. 7), згідно якої банк надає позичальнику платіжну карту з кредитним лімітом у сумі 1000,00 грн. зі строком дії карти до 01 вересня 2010 року. Суд приходить до висновку, що позивач надав відповідачу кредит в сумі 1000,00 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач виконав умови кредитного договору в повному обсязі, а відповідачка в порушення умов кредитного договору та ст.526 ЦК України, зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3119,16 грн., яка складається з: 770,96 грн. - заборгованість за кредитом; 1530,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 430,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина). 136,63 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-6). Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст.257 ЦК України. У заяві позичальника від 26.12.2007 р. передбачено, що платіжна карта видана на строк до 01 вересня 2010 року, що становить строк дії договору. Таким чином, 01.09.2010 року сплив строк виконання даного договору і почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 01.09.2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до суду 01.09.2015 року (а.с. 1), тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку позовної давності представник відповідача заявляв в своєму запереченні (а.с. 33). На підставі викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Зважаючи на положення ч.1 ст.88 ЦПК України, сума сплаченого позивачем судового збору не може бути стягнута з відповідачки.

Outcome: dismissed