Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач 04 серпня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 9054,89 грн. та судових витрат в сумі 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №PLOXRX37190354, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 1153,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.0% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20 жовтня 2009 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувалася щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та інших витрат. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань станом на 28 липня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 9054,89 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 8147,51 грн. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 407,38 грн. В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за довіреністю Озірська В.С. позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, звернулися з заявою про застосування строку позовної давності та просили в задоволенні позову відмовити і пояснили, що позивач з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся в серпні 2014 року і пропустив встановлений в три роки строк позовної давності, останній платіж був здійснений в грудні 2010 року. Заслухавши пояснення сторін, їх уповноважених представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №PLOXRX37190354, за яким банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 1153,20 грн. на строк 12 місяців з 01 жовтня 2008 року по 20 жовтня 2009 року включно, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 192,2 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 28, 25 грн. в обмін на зобов'язання позичальника здійснювати повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») строки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Растрочка») («Стандарт»), тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Зі змісту заяви позичальника вбачаться, що погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 15 листопада 2008 року щомісяця в період сплати за який приймається період з «15» по «20» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 130, 6 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Пунктами 3.2.2, 3.2.3 Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку і строки відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно п.п.5.1, 5.3 Умов, при порушенні позичальником будь-яких із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. і 5% від суми заборгованості. З пункту 5.4 Умов вбачається, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 Умов Договору, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконаним позичальником. Внаслідок невиконання умов Договору [PERSON] станом на 28 липня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 9054,89 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 8147,51 грн. і штрафів: 500 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 407,38 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який судом перевірений та визнаний правильним. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв і ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норм ст.ст. 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язування має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами ст.ст.526,530 ЦК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Будь-яких доказів на підтвердження стягнення заборгованості за кредитним договором іншими судовими рішеннями, які набрали законної сили, матеріали справи не містять та сторони не посилаються на наявність таких обставин. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про правомірність пред'явлення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту. Щодо розміру пені, яку слід стягнути, суд виходить з наступного. Згідно із умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»). Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, пені, штрафу сторонами встановлено тривалістю в п'ять років, що відповідає ч.1 ст.259 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ст.611 ЦК України). Згідно ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає, що, враховуючи норми ч.2 ст.258 ЦК України, пеня повинна бути стягнута за один рік, оскільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік, а п'ять років - це є лише збільшена позовна давність для звернення до суду. Таким чином, в разі пропущення річного строку неустойка може бути обрахована за останній рік невиконання основного зобов'язання в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності і інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини 3 статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують. Як зазначено в Рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною в договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Незважаючи, що позивач до суду з заявою про зменшення розміру неустойки не зверталася, суд, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, значне перевищення розміру нарахованої пені завданим збиткам невиконанням грошового зобов'язання, а також те, що сума кредиту сплачена в повному обсязі 20 грудня 2012 року, вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до 2000 грн., оскільки саме такий розмір є справедливим, розумним та співмірним, виходячи з встановлених фактичних обставин. Також в відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп., що підтверджено документально. Посилання відповідача, що банк звернувся до суду поза межами позовної давності та заява про застосування строку позовної давності не заслуговують на увагу і не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності складається у письмові формі. У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка») (Стандарт) й тарифами складає кредитно-заставний договір. Пунктом 5.5. цих умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлено тривалістю 5 років, що відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що сторонами у справі обумовлено збільшення позовної давності.

Outcome: partial