Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 46\~904,81 грн., яка утворилась за договором від 15.01.2013 р. б/н. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідач за вказаним вище договором отримав кредит в сумі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Однак відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 30.04.2017 року, за останнім утворилась заборгованість у сумі 46\~904,81 грн., яка складається з: 3\~908,68 грн. заборгованість по кредиту, 37\~086,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 200 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2\~209,75 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представники відповідача заперечували проти задоволення позову, вказуючи, що ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» пропустило строк позовної давності. Крім цього, на думку відповідача, позивач невірно розрахував заборгованість по процентам за користування кредитом. У звязку з чим, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 15.01.2013 року [PERSON] підписана анкета-заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу. До анкети-заяви [PERSON] представником позивача на підтвердження своєї позиції були надані копії: «[PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умов та правил надання банківських послуг». Згідно з вказаного [PERSON] у розділі «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зазначено, що базовою процентної ставкою є 2,5% в місяць, тобто 30% у рік; за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року 2,9%; за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року 3,6% щомісячно. Обовязковим щомісячним платежем є 7 відсотків від заборгованості, а з 01.04.2014 року 5 відсотків від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості. З розрахунку, який був наданий представником позивача вбачається, що у період з 15.01.2013 року по 31.08.2014 року [PERSON] нараховано 30 процентів річних, з 01.09.2014 року - 34,8 процентів річних, а з 01.04.2015 року 43,2 відсотка річних, тобто банком була збільшена процентна ставка за користування кредитом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобовязань належним чином не виконав, отримані кредитні кошти, відсотки за користування кредитом в строк, визначений у договорі в повному обсязі не оплатив. Факт отримання кредитних коштів в сумі 4000 грн. не заперечувався відповідачем в ході розгляду справи. Так, за розрахунком ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на 30.04.2017 р., за відповідачем утворилась заборгованість за спірним договором в сумі 3\~908,68 грн. за основною сумою боргу по кредиту, 37\~086,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 3\~200 грн. за пенею. У своїх запереченнях відповідач заявив про застосування строку позовної давності в спірних правовідносинах. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм «Умови та правила надання банківських послуг» в п.1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у анкеті-заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим доводи сторони відповідача про неознайомлення його з «Умовами та правилами надання банківських послуг» не можна визнавати необґрунтованими. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Як свідчить розрахунок заборгованості, [PERSON] останній раз здійснив погашення заборгованості - 07.08.2014 року. Таким чином, початок перебігу позовної давності для погашення заборгованості за кредитом настав з 08.08.2014 року. Позивач звернувся до суду 25.05.2017 року, тобто в 3-річний строк, передбачений ст.257 ЦК України. Доказів погашення заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 3 908,68 грн. або спростування її розміру [PERSON] суду не надано. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 3 908,68 грн. суми кредиту є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. При цьому, розглянувши наявний в матеріалах справи розрахунок процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії. Згідно з ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.10561 ЦК (у редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 3 цієї статті, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною 4 вказаної вище статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною в кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до п. 3 правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 17.08.2002 №1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з п. 114 вказаних вище Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредитом, суд враховує, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Під час судового засідання представник позивача не довів той факт, що [PERSON] був належним чином (письмово) повідомлений про зміну процентної ставки за користування кредитом до 01.09.2014 року (з 2,5% до 2,9% щомісячно) і до 01.04.2015 року (з 2,9% до 3,6% щомісячно). Дії відповідача також не свідчили про те, що він прийняв пропозицію банка про збільшення процентної ставки по кредитному договору. Тому, суд вважає, що зазначене збільшення процентної ставки банком було неправомірним і не відповідало вимогам законодавства та умовам кредитного договору. З розрахунку, який був наданий представником позивача вбачається, що він був здійснений саме із врахуванням таких збільшень процентних ставок за користування кредитом, тому у цій частині суд вважає цей розрахунок невірним. В той же час, суд виходить з того, розрахунок, наданий відповідачем, що здійснений без врахування вказаних вище збільшень процентної ставки, є вірним та таким, що відповідає умовам кредитного договору. У звязку з чим, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом задовольняються судом частково в сумі 3\~940,99 грн. за період з 15.01.2013 р. по 30.04.2017 р. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до пені позовна давність застосовується в один рік. Отже, враховуючи, що договір про збільшення строку позовної давності в 50 років, на яку наполягала представник позивача, не був належним чином оформлений, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача пеню за період з 25.05.2016 року по 30.04.2017 року (по останню дату, зазначену у розрахунку позивача), а саме 1 200 грн. (3 200 грн. (розмірі пені на 30.04.2017 р.) 2 000 грн. (розмір пені на 29.05.2016 р.). Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2 209,75 грн. штрафу (процентна складова). Розглянувши вимоги в цій частині, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. «Умовами та правилами надання банківських послуг», а саме п.п.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно з п.п.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 вказаних «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором неможливо, так як не будуть дотримані положення, закріплені у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 21.10.2015 №6-2003цс15 та від 11.110.2017 року №347/1910/15-ц, яка є обовязковою для застосування судами України. З огляду на викладене, судом відмовляється у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2 209,75 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 308,70 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: partial