Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що відповідно до умов договору б/н від 10.12.2014 року, [PERSON] отримала у позивача кредит у розмірі 300 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифами банку, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, станом на 30.09.2017 року в сумі 13981 гривень 61 копійок, яка складається: 299 гривень 00 копійок - заборгованість за кредитом; 9440 гривень 63 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 гривень 00 копійок - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 641 гривень 98 копійок - штраф (процентна складова). Крім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1600 гривень. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до умов договору б/н від 10.12.2014 року, Відповідач отримала у позивача кредитні кошти у розмірі 300 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифами банку, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У строки, встановлені кредитним договором, відповідач свої зобов'язання не виконала.Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач порушила умови договору, тим самим позов в частині стягнення заборгованості: 299 гривень 00 копійок - заборгованість за кредитом; 9440 гривень 63 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 гривень 00 копійок - заборгованість за пенею та комісією, підлягає задоволення. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) - 641 гривень 98 коп., виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial