Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі позивач або банк) у червні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов укладеного договору без № від 21 червня 2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 15 квітня 2013 року було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 15 000 грн. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, що підтверджено підписом в заяві. Порушуючи умови кредитного договору відповідач не сплачувала відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 31 січня 2015 року в сумі 22 878 грн. 04 коп. Наявна заборгованість складає: 14 430 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, в сумі 6 782 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, в сумі 100 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії та пені, а також штрафи - штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 1 065грн. 62 коп. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в клопотанні до суду просить розглянути справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми та судових витрат. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час, та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації її проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», вона була також повідомлена через газету «Народне слово» № 215 (5590) від 19 листопада 2015 року. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 610-612, 614, 615,617,625, 1054 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору без № від 21 червня 2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 15 квітня 2013 року було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 15 000 грн. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, що підтверджено підписом в заяві. Порушуючи умови кредитного договору відповідач не сплачувала відсотки за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом станом на 31 січня 2015 року в сумі 22 878 грн. 04 коп. Наявна заборгованість складає: 14 430 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, в сумі 6 782 грн. 42 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, в сумі 100 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії та пені, а також штрафи - штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 1 065грн. 62 коп. (процентна складова). Сторонами дотримано форми кредитного договору. Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення кредиту. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості по кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а це є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved