Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18.07.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ZPLOGA 00000294 , за умовами якого відповідачу надали кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 77 875 доларів США строком до 17.07.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 18.7.2007 року уклали договір іпотеки № ZPLOGA 00000294. Згідно з п.35.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 205,90 кв.м, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Л.Шмідта,138/ вул. Тенісна,53. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У своєму позові позивач просить виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Шмідта,138/ вул. Тенісна,53. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2016 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задоволені у повному обсязі. Крім цього, спірний будинок по вул. Л.Шмідта, 138/ вул. Тенісна,53 належить [PERSON] на підставі договору дарування, тобто цей будинок [PERSON] придбав не за кредитні кошти. Але, на теперішній час ПАТ КБ «Приватбанк» вже продало спірний будинок ТОВ «Естейт селлінг», про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2016 року. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справ, вислухав пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.07.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ZPLOGA 00000294, за умовами якого відповідачу надали кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 77 875 доларів США строком до 17.07.2017 року. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст..33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого надпису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобовязання іпотекодержатель надсилає боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В ній зазначається стислий зміст порушених зобовязань та вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Згідно цієї ж норми закону, вимога встановлена ч.1 ст.35 Закону «Про іпотеку» не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, передбачені ст..12 цього ж Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки. Тобто, відповідно до вказаних норм Закону, зверненню стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, враховуючи виконавчий напис нотаріуса або застосування застереження в іпотечному договорі, яке є договором про позасудове врегулювання, має передувати надіслання боржнику письмової вимоги, зміст якої має відповідати нормам ст..35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст..40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки житлове приміщення, є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у встановленому законом порядку. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов*язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити вказане жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жиле приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому, відповідно до розянень п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотеко6держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення предмет іпотеки, суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст..109 ЖК України, ст..ст.39-40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки при певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в іншій погодженій сторонами строк. Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» у своєму листі за № 1783 від 27.07.2016 рок до приватного нотаріуса [PERSON] просить припинити обтяження та припинити іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Шмідта,138, що належить [PERSON] Із копії позовної заяви про виселення, яку надав у судовому засіданні представник [PERSON] від 04.10.2016 року вбачається, що ТОВ «Естейт Селінг» 28.07.2016 року отримало у власність житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Шмідта,138/53 на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у державному реєстрі. Із позову ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення [PERSON] вбачається, що він звернувся до суду у лютому 2015 році. Провадження по цій справі було зупинено до розгляду іншої справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. 22.08.2016 року провадження у справі було відновлено. Як встановлено із вищезазначеного позову ТОВ «Естейт селлінг» на час відновлення провадження у справі, спірний будинок належить останньому, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» не є власником спірного будинку і тому позовні вимоги предявляти не має права. Згідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Суд звернув увагу на той факт, що позивачем по справі було продано предмет іпотеки без повідомлення власника предмету іпотеки сторонній особі, яка не була іпотеко держателем. При цьому, Приватбанк залишив за собою право вимагати виселення [PERSON] і всіх мешканців зі спірного будинку по вул. Л.Шмідта,138/53 в м. Запоріжжі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» не обґрунтований і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed