Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Після уточнення своїх позовних вимог позивач [PERSON] в обґрунтування позову вказує на те, що вона в період з 04.04.1993р. по 06.08.2015р. працювала чоловічим перукарем у державному комунальному підприємстві по побутовому обслуговуванню населення «Мрія» (колишня назва МКП «Чародійка»), що стверджується записами в її трудовій книжці. Зокрема за № 5 у її трудовій книжці зроблено запис про те, що її прийнято на роботу чоловічим перукарем МКП «Чародійка» і підставою внесення такого запису зазначено наказ від 04.04.1993р. Після цього запису в трудовій книжці зроблено запис про те, що МКП «Чародійка» перейменовано в ДКП «Мрія», а 06.08.2015р. зроблено запис за № 8 про звільнення її з роботи згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 53 від 11.07.2015р. ДКП по побутовому обслуговуванню населення «Мрія». При її звільненні з роботи з нею підприємством в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено належні їй при звільненні розрахункові кошти, а саме компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період її роботи у відповідача, а на її неодноразові звернення до директора ДКП [PERSON] остання їй в усній формі повідомила, що коштів на виплату належних їй розрахункових у неї немає. На її вимогу керівником підприємства, директором ДКП по побутовому обслуговуванню населення «Мрія» [PERSON] видала їй довідку про те, що станом на день звільнення 06.08.2015р. заборгованість по невикористаних днях її відпустки становить 7597 грн. 69 коп. і у серпні 2015р. вважаючи згадану довідку безспірним доказом в обгрунтування її вимоги щодо стягнення розрахункових коштів, вона звернулася до Бориславського міського суду із заявою про видачу судового наказу. 28.08.2015р. Бориславським міським судом було видано судовий наказ, яким з державного комунального підприємства по побутовому обслуговуванню населення «Мрія» в її користь стягнуто 7597 грн. 69 коп. розрахункових коштів та 121 грн. 80 коп. судового збору. Однак, відповідачем було подано до суду заяву про скасування згаданого судового наказу і ухвалою Бориславського міського суду від 06.10.2015р. цей наказ було скасовано та роз»яснено її право на звернення з аналогічною вимогою до суду в порядку позовного провадження, що вона і зробила. Крім цього у відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з врахуванням наданої відповідачем довідки про розмір її заробітку за два повних місяці роботи перед звільненням з вказівкою на кількість відпрацьованих робочих днів буде становити 1679 грн. 92 коп., а тому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача в її користь 7597 грн. 69 коп. розрахункових коштів, 1679 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахункових коштів та понесені нею витрати за надання правової допомоги. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, дали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснила, що державне комунальне підприємство по побутовому обслуговуванню населення «Мрія», яке вона очолює є комунальною власністю, майно якого належить Бориславській міській раді, яка і повинна бути відповідачем по всіх спорах, які стосуються підприємства. Крім цього, довідку щодо суми компенсації за невикористану відпустку на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вона вважає недійсною, оскільки підписувала її не перевіряючи фактичних даних, а тому сумнівається в достовірності кількості днів невикористаної відпустки позивача і, відповідно визначеної суми компенсації. Крім цього вважає, що позивач свідомо порушила законодавство про працю, оскільки зобов»язана була кожен рік своєї роботи на підприємстві йти у відпустку, а не вимагати в даний час компенсації за невикористані дні відпустки. Крім цього вважає, що ДКП «Мрія» не є правонаступником МКП «Чародійка», а тому не повинна відповідати за зобов»язаннями останньої. Тому в позові просить відмовити. Оглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що даний позоі підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно записів в її трудовій книжці з 04.04.1993р. працювала чоловічим перукарем у малому колективному підприємстві «Чародійка», яке згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради № 679 від 14.12.1993р. перейменовано у державне комунальне підприємство по побутовому обслуговуванню населення «Мрія» до 06.08.2015р., коли була звільнена з роботи за власним бажанням з підстав передбачених ст. 38 КЗпП України згідно наказу по підприємству № 53 від 11.07.2013р. (а.с. 3-4) У відповідності до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно наявної в матеріалах справи довідки (а.с. 5) виданої позивачу [PERSON], підписаною директором державного комунального підприємства «Мрія» [PERSON], головним бухгалтером згаданого підприємства [PERSON] та завіреною круглою печаткою державного комунального підприємства «Мрія» заборгованість по невикористаних днях відпустки у [PERSON] станом на день звільнення становить 7597 грн. 69 коп. При звільненні з роботи відповідач не виконав вимоги згаданої вимоги Закону та не виплатив позивачу згадану суму, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності по цих зобов»язаннях. З врахуванням наданої відповідачем та наявної в матеріалах справи довідки про дохід позивача [PERSON] за останні два календарні місяці роботи, що передували вивільненню позивача з вказанням кількості відпрацьованих днів, середньоденна заробітна плата позивача буде становити 36 грн. 52 коп., а кількість днів затримки виплати розрахункових коштів при звільненні за період з 07.08.2015р. по 30.09.2015р. включно, оскільки з 01.10.2015р. позивач відновила підприємницьку діяльність (копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та витягу з реєстру платників єдиного податку маються в матеріалах справи) буде становити 46 днів. Таким чином середній заробіток за час затримки виплати розрахункових коштів у позивача буде становити 1679 грн. 92 коп. з розрахунку 36 грн. 52 коп. середньоденної заробітної плати х 46 днів затримки розрахунку. При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача в заперечення позову про те, що відповідати за зобов»язаннями по виплаті розрахункових позивачу повинно не державне комунальне підприємство по побутовому обслуговуванню населення «Мрія», а Бориславська міська рада, яка є власником майна комунального підприємства, оскільки позивач перебувала у трудових відносинах саме з державним комунальним підприємством по побутовому обслуговуванню населення «Мрія», а не з Бориславською міською радою, а також про те, що видана самим же підприємством довідка про заборгованість ДКП «Мрія» перед позивачем [PERSON] по компенсації за невикористані дні відпустки станом на день звільнення (а.с. 5) є недійсною, оскільки ґрунтується на неперевірених фактичних даних, так як згадана довідка видана з додержанням порядку встановленого законом, зокрема підписана самою ж директором ДКП «Мрія» [PERSON] представником відповідача в судовому засіданні та головним бухгалтером підприємства [PERSON], завірена печаткою підприємства, містить інформацію щодо предмета доказування, тому сумнівів у її достовірності у суду не виникає, відтак ця довідка є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати по цивільній справі складаються з судового збору та витрат пов»язаних із розглядом справи. Оскільки позивач в даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суму такого збору відповідно до визначених згаданим Законом ставок слід стягнути з відповідача в користь держави. Крім цього, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати на правову допомогу при розгляді даної цивільної справи надану адвокатом на загальну суму 1200 грн., яка підтверджується наданими суду представником відповідача адвокатом [PERSON] квитанціями до прибуткових касових ордерів на згадану суму. Жодних правових підстав для відмови в задоволенні даного позову суд не вбачає.

Outcome: approved