Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач 06.05.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11389663000. Відповідно до умов договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 94000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит до 03.09.2018 року зі сплатою 14,50 відсотків річних і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 01.09.2008 року уклали іпотечний договір №93037 відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцям - на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1996 року, видане АТ «АТЕК», згідно розпорядження від 18.12.1996 року, №322, зареєстровано в БТІ 20.12.1996 року у реєстрову книгу за №2469. ПАТ «УкрСиббанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі надавши позичальнику кредит у сумі 94000, 00 доларів США. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за згаданим кредитним договором. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту за правилами у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 166028,42 долари США, що згідно курсу НБУ складає 1467359,18 грн., яка складається з: 91429,12 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 808050,57 грн. - заборгованість за кредитом; 74599,30 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 659308,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом. На виконання умов кредитного договору та договору іпотеки, відповідачам було направлено вимогу щодо усунення порушень умов кредитного договору та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте на дату звернення до суду з відповідним позовом відповідач не виконав своїх зобов'язань. Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права з відповідним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11389663000 від 01.09.2008 року, яка складає 166028,42 долари США, що згідно курсу НБУ складає 1467359,18 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцям - на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1996 року, видане АТ «АТЕК», згідно розпорядження від 18.12.1996 року, №322, зареєстровано в БТІ 20.12.1996 року у реєстрову книгу за №2469 шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно, та визнання за ним права власності на згадану квартиру. Окрім того, позивач просив суд виселити зі згаданої квартири іпотекодавців, витребувати у іпотекодавців правовстановлюючі документи та вирішити питання щодо судових витрат (а.с. 4-10). У судовому засіданні 10.10.2014 року представник позивача Машківська О.М. позов підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі до суду в черговий раз не з'явились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки судові не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд дійшов висновку що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 01.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11389663000. Відповідно до умов договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 94000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит до 03.09.2018 року зі сплатою 14,50 відсотків річних і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 12-13). З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 01.09.2008 року уклали іпотечний договір №93037 відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцям - на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1996 року, видане АТ «АТЕК», згідно розпорядження від 18.12.1996 року, №322, зареєстровано в БТІ 20.12.1996 року у реєстрову книгу за №2469 (а.с. 14-17). ПАТ «УкрСиббанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі надавши позичальнику кредит у сумі 94000, 00 доларів США. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за згаданим кредитним договором (а.с. 41-44). На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до Акту прийому-передачі від 10.04.2012 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за не виконання умов кредитного договору (а.с. 40). Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту за правилами у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 166028,42 долари США, що згідно курсу НБУ складає 1467359,18 грн. На виконання умов кредитного договору та договору іпотеки, відповідачам було направлено вимогу щодо усунення порушень умов кредитного договору та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте на дату звернення до суду з відповідним позовом відповідач не виконав своїх зобов'язань (а.с. 28-29, 32-33, 36-37). Доказом неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань і наявність боргу підтверджується наявними у матеріалах справи, наданими позивачем платіжними документами і розрахунком заборгованості, якими підтверджується заявлений банком розмір загального боргу позичальника. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 цього Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом кредит, який надавався [PERSON] банком є кредитом в іноземній валюті, та на його забезпечення [PERSON], [PERSON], [PERSON] було передано, як поручителем, житлову квартиру, загальною площею 36,90 кв. метрів, що розташована за адресою: [ADDRESS] та використовується поручителями як місце постійного їх проживання. Таким чином, враховуючи норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року, який є чинним на момент розгляду справи в суді, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. З урахуванням викладеного, суд зазначає що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, остільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для здійсненні стягнення на іпотечне майно то вимоги щодо примусового виселення мешканців з квартири, витребування в них правовстановлюючих документів не підлягають задоволенню також. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed