Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 07.04.2014 року уклало з відповідачем договір б/н, який за своєю сутністю є договором приєднання, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку і надав Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. За Умовами Банк має право в односторонньому порядку змінювати Тарифи та інші невід'ємні частини договору, в тому числі і розмір відсоткової ставки за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по рахунку, яку позичальник зобов'язаний отримувати так само, як і отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені ним операції; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов'язання за договором та угодою, надав відповідачеві кредит. Відповідач своїх зобов'язань не виконав, не надав своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками, за що відповідачу були нараховані штрафні санкції. Станом на 30.04.2017 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 13 608 грн. 36 коп., яка складається з 471 грн. 86 коп. заборгованості по кредиту; 9 112 грн. 29 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2 900 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 624 грн. 21 коп. штрафу (процентна складова). За наведених обставин позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Надалі у письмових поясненнях /а.с.77, 88/ представник Банку зазначив, що при даному виді договору допускається одностороння зміна процентної ставки з повідомленням про це клієнта Банку на офіційному сайті Банку або у виписках Банку, з якими відповідач зобов'язаний знайомитись і у разі незгоди з ними мав подати письмову заяву про розірвання кредитного договору, однак такого не зробив, що свідчить про його згоду зі зміною Тарифів. Також відповідачу було надіслане СМС-повідомлення на зазначений ним особисто номер телефону про зміну процентної ставки. Відповідач користувався картковим рахунком, періодично погашав заборгованість, мав можливість отримувати виписки по рахунку і в разі незгоди оспорювати їх, однак цього не зробив. Наданий позивачем розрахунок боргу відповідач не спростував, свого розрахунку не надав, доказів погашення заборгованості не представив. Позивач вважає, що можливе одночасне стягнення пені та неустойки за прострочене зобов'язання, оскільки вони є набором (розміром) санкцій в межах одного виду юридичної відповідальності. Також Банк вказує на правильність зазначених у розрахунку розмірів пені та комісії, оскільки вони визначені наказами Банку у сталих розмірах, тому легко обраховуються, а їх спільне зазначення в одній колонці розрахунку не суперечить закону. Також позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки строк дії картки [PERSON] до лютого 2018 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає в останній день лютого 2018 року, після чого починає спливати позовна давність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Банком пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені), яка складає 1 рік і просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Також вказав на те, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить Конституції України, а договір щодо забезпечення виконання зобов'язання мав бути укладений у письмовій формі, однак цього не відбулося. Зазначив, що дійсно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», однак Банком не було надано йому у письмовому вигляді для підписання пам'ятку клієнта, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку, тобто сторонами не дотримано письмової форми договору, у зв'язку з чим відсутні докази того, що відповідач розумів як складову кредитного договору саме ті умови і ті тарифи, які надані Банком до позову. Відповідач також вказує на неналежне оформлення розрахунку боргу і неправильне обчислення сум, на які нараховані відсотки. За таких обставин вважає кредитний договір нікчемним, просить відмовити в задоволенні позову та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину /а.с.66-69/. Представник відповідача - адвокат Піньковська О.М. - в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що [PERSON] не укладав договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», нічого не підписував, умови договору йому не вручалися і не роз'яснювалися, у банку він розписався лише за отримання картки, зняв 500 грн., через місяць їх повернув, тобто повністю розрахувався з Банком. Вважає наданий Банком розрахунок вигадкою, однак власного розрахунку суду не представила, жодних доказів суду не надала. Заслухавши представника відповідача, ознайомившись з викладеними письмово позиціями сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За положеннями статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 549 ЦК України різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, а також пунктів 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що 07.04.2017 року між пат КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пільговий період користування кредитним лімітом 55 днів. Вказаний договір складається із заяви-анкети кредитора, Тарифів надання кредиту, Умов та правил надання банківських послуг, що своїм підписом підтвердив позичальник [PERSON] у заяві-анкеті /а.с.5/. Пояснення представника відповідача про те, що відповідач не підписував ніяких документів, а лише розписався за отримання картки, не відповідають дійсності, оскільки спростовані самим [PERSON] у письмових запереченнях /а.с.66/, де він зазначив, що дійсно підписував анкету-заяву. За своєю сутністю укладений кредитний договір є договором приєднання. Згідно наданої Банком інформації [PERSON] отримав картку 07.04.2014 року. Строк дії картки до лютого 2018 року /а.с.95/. Зазначені обставини відповідачем не оспорювались. З наданого розрахунку банку /а.с.4/ та виписки з рахунку про рух коштів /а.с.78-79/ вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом, деякий час частково погашав заборгованість, однак 14.08.2014 року припинив це робити, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору. З 30.07.2015 року відповідач також припинив отримувати гроші з карткового рахунку /а.с.4.78/. Таким чином, відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, що згідно наведених вище норм законодавства та Умов і правил надання банківських послуг надає позивачу право вимоги щодо сплати заборгованості, а також відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» нарахування відсотків у розмірі, встановленому Тарифами Банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачене п. 2.1.1.12.13. Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість за тілом кредиту становить 471 грн. 86 коп. Такий розмір відповідачем не спростований. Жодних доказів з цього приводу суду не надано, тож суд вважає такий розмір достовірним. Саме з розміру простроченої заборгованості по тілу кредиту мають обчислюватись всі інші суми, які має сплатити відповідач. Зокрема: проценти за користування кредитом та штрафні санкції за несвоєчасне повернення кредиту і відсотків. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком зазначених сум. Вважає, що засади такого розрахунку суперечать вимогам цивільного законодавства України, Конституції України, Умов та правил надання банківських послуг тощо. Так, на думку суду, Банк помилково

Outcome: partial