Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.06.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», який змінив назву на ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №МL-402/034/2008. За договором банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 35 700 доларів США строком до 04.06.2018 року. Відповідач покладені на нього зобов'язання не виконує в результаті чого утворилася заборгованість , яка станом на 06.02.2017 року становить 24 101 долар США 33 центи, що на день проведення розрахунку складає 652 613 грн. 40 коп., яка складається з 19970,64 дол. США- сума заборгованості та 4 130,69 дол. США - заборгованість по процентам. У зв'язку з цим просить стягнути з [PERSON] заборгованість та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 05.07.2017, року позовні вимоги визнав частково, просив у задоволенні позову у частині стягнення відсотків відмовити та надав суду заперечення надав позовну заяву (а.с.59) Представник позивача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, надав суду відзив на пояснення позивача по справі. Із матеріалів справи вбачається, що 02.06.2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №МL-402/034/2008 згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 35 700 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 04.06.2008 року (а.с. № 8-12). 02.06.2008 року відповідачем оформлено кредитну заявку, відповідно до якої він просить видати кредит у розмірі 35 700 дол. США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з Кредитного рахунку на його поточний рахунок №262032018126985 (а.с.14) Відповідно до меморіального ордеру №1 від 02.06.2008 року на рахунок №262032018126985 на ім'я [PERSON] перераховано кошти у сумі 35 700 дол. США.(а.с.15) Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №МL-402/034/2008 від 02.06.2008 року станом 06.02.2017 сума заборгованості становить 24 101,33 дол. США, яка складається з 19 970,64 дол. США - заборгованість за кредитом та 4 130, 69 дол. США - відсотки за користування кредитом. (а.с.19) 06.02.2017 року позивачем на ім'я відповідача була направлена досудова вимога про погашення заборгованості(а.с.22), яку він отримав 20.02.2017 року (а.с.24) Судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем (а.с.61-64) Позивачем проводилася реструктизація заборгованості мобілізаційних клієнтів по заставним кредитам, у тому числі реструктуризацію боргу було здійснено і [PERSON].(а.с.191-200) Відповідно до ч.1ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною першою ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Згідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи, що відповідач, який є військовослужбовцем, протягом дії особливого періоду оголошеного в країні звільнений від обов'язку сплачувати проценти та штрафні санкції за невиконання кредитного зобов'язання. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що кредит позичальнику виданий в іноземній валюті, правомірність укладення такого договору сторонами під сумнів не ставиться. Проте, з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що він виготовлений станом на 06.02.2017 року, та у ньому визначено еквівалентну ставку у розмірі 2707,79 за 100 дол. США. Належного розрахунку заборгованості станом на день розгляду справи з підтвердженням еквіваленту гривні до долару представником позивача не надано. Представник позивача заперечував проти доводів представника відповідача щодо нарахованої суми процентів на час особливого періоду, який був оголошено в країні, яким відповідач звільнявся від обов'язку сплачувати проценти та штрафні санкції за невиконання кредитного зобов'язання. Разом з тим суду не надано доказів на підтвердження того, що даний період часу проценти відповідачеві не нараховувалися. А відсутність такого доказу на спростування аргументу відповідача, щодо нарахування процентів, впливає на прийняття рішення в цілому, так як суд позбавлений можливості самостійно визначати суму, яка підлягає стягненню. Так у судовому засіданні представником позивача не доведено позовні вимоги, щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вислухавши позивача та його представника, представника відповідача дослідивши письмові докази бере до уваги, що представник позивача не довів свої позовні вимоги відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed