Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 9281грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 30.10.2015р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПАТ «Роздільський керамічний завод» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0301-15-00220, предметом якого було страхування транспортного засобу «Шевроле» із державний номером АС6089АО. 25.08.2016р. із вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю цього транспортного засобу «Шевроле» під керування [PERSON] та транспортного засобу «Мерседес» із державним номером ВС3899ВО під керуванням [PERSON] Страхувальник звертався до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і позивачем на підставі акту та розрахунку було здійснено страхове відшкодування на суму 56324,53грн. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес» винної сторони застраховано в СК «Провідна» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0644774, згідно чого СК «Провідна» було сплачено на рахунки позивача 47043,13грн. Таким чином вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення різниця сум - 9281,4грн.; тому позивач просить присудити стягнути вказану суму із відповідача, а також стягнути із [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 1762грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, - подав заяву в якій позов просив задовольнити повністю, справу розглядати у його відсутності. Відповідач позов заперечив зіславшись на відзив на позовну заяву та заперечення, у позові ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» просив відмовити, аналогічно його представник-адвокат [PERSON] заперечив позов та звернув увагу також на процесуальне порушення позивачем про незалучення як співвідповідача страхової компанії винуватця ДТП. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів як у цілому, так і кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний звязок у сукупності, суд дійшов наступного висновку: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 статті ЦК України встановлює перелік способів захисту цивільних прав та інтересів та визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до постанови судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2016 року [PERSON] 25.08.2016 року о 16.00год. на автодорозі М-10-01 Західний обхід м. Львова 15км+100м, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter 213» державний номер [NUMBER], порушив пункти 12.1. та 13.1. ПДР, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, - чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 30.10.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова компанія» та ПАТ «Роздільський керамічний завод» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром на транспорті №28-0301-15-00220 «Щасливе КАСКО» строком дії до 30.10.2016р., відповідно до умов якого страховик зобовязувався застрахувати транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» із державним номером АС6089АО. Відповідно до договору оренди транспортного засобу №66 від 25.04.2008 року ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД передала у користування ЗАТ «Роздільський керамічний завод» цей транспортний засіб. 17.10.2016р. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» складено Страховий акт відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 56324,53грн., що платіжним дорученням №19236 від 18.10.2016р. позивачем було сплачено як страхове відшкодування у вказаному розмірі згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №№28-0301-15-00220 від 30.10.2015р. на користь ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД. Проте як убачається із висновку експертного автотоварознавчого дослідження №158 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля [NUMBER] в цінах станом на час огляду 06.09.2016 року становить 47043,13грн. Згідно поліса №АЕ/9644774/2405/16 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] застрахована у СК «Провідна» і, відповідно до цього полісу СК «Провідна» сплатила позивачу 47043,13грн. У звязку з цим 01.08.2017р. позивачем було направлено на адресу [PERSON] як особи, винної в заподіянні внаслідок ДТП шкоди претензію №0491/2591-УСГ про відшкодування різниці у вказаних сумах у розмірі 9281,4грн. Фактично така різниця виникла у звязку з тим, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» як страховик за договором майнового страхування визначав вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, а СК «Провідна» - з урахуванням цього коефіцієнта. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 цього кодексу передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). У силу приписів ст. 5 Закону України «Про страхування» розрізняють добровільну та обовязкову форми страхування. П. 6 ч. 4 ст. 6 цього Закону передбачено, що добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту. Види обовязкового страхування в Україні визначені у статті 7 цього Закону. До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України №1961-IV від 1 липня 2004 року «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 2.1 статті 2 вказаного закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до п. 22.1 статті 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 цього Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс Х (1-ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, чого не врахувала при визначенні розміру страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Із урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що СК «Провідна» як страховик цивільної відповідальності винної у завданні шкоди особи, правомірно сплатила позивачу страхове відшкодування відповідно до вимог статей 22, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У силу ж приписів ст. 1194 ЦК України обовязок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди покладено на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Проте відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Оскільки, як вже зазначалося [PERSON] під час ДТП, що мала місце 25.08.2016 року, правомірно володів транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 213», державний номер [NUMBER], він у розумінні пункту 1.4. статті 1 цього Закону вважається особою, відповідальність якої застрахована та, відповідно до ст. 1194 ЦК України - особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Разом з тим згідно ст. 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обовязку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається із преамбули Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у тексті цього Закону слова «ліміт відповідальності страховика» у всіх відмінках замінено словами «страхова сума» у відповідному відмінку Законом України від 05.07.2012р. №5090-VI. Статтею 982 ЦК України визначено, що страхова сума - розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Статтею 9 Закону України №85/96-ВР від 7 березня 1996 року «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобовязаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку; страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Як випливає зі змісту положень зазначених нормативно-правових актів та норми статті 1194 ЦК України, поняття «страхова виплата» та «страхове відшкодування» є тотожними за змістом, страхова ж сума це максимальний розмір страхової виплати (страхового відшкодування) за шкоду, завдану майну потерпілих. Вказаний термін є аналогічним за змістом поняттю «ліміт відповідальності страховика». Таким чином суд дійшов висновку, що розмір завданої відповідачем шкоди майну потерпілого не перевищує ліміту відповідальності страховика, оскільки розмір відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Lacetti» згідно розрахунку страхового відшкодування складає 56324,53грн. в той час, як відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9644774 від 15.08.2016р., страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100000грн. Як вбачається із матеріалів справи СК «Провідна» сплатила на користь позивача 47043.13грн. страхового відшкодування, тобто в межах ліміту відповідальності страховика, і навіть заявлена позивачем сума відшкодування у розмірі 56324,53грн. не перевищує ліміту відповідальності страховика, який відповідно до Договору становить 100000грн., а відтак покладання обовязку з відшкодування шкоди на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, обсяг відповідальності якої обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, суперечить положенню ст. 1194 ЦК України та інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що передбачено статтею 3 Закону №1961-IV. А тому, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до переконання, що у позивача немає підстав для звернення із таким позовом до [PERSON]; згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відмовляючи у позові поза увагою суду не залишається порушене процесуальне питання представником відповідача адвокатом [PERSON], що позов ПАТ СК «Українська страхова група» предявила до [PERSON] про стягнення коштів страхового відшкодування в порядку регресу залишивши коло осіб у цивільному спорі без СК «Провідна», де останній отримав Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/9644774 від 15.08.2016р. Отже, позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають, а з огляду на це судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762грн. відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed