Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач 02 вересня 2015 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) на місяць, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вони із відповідачем є батьками [PERSON]. Однак, на даний час відповідач проживає окремо від неї (позивача) та неповнолітньої дитини, не надаючи матеріальної допомоги на утримання останнього. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи їй повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON], в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи йому було повідомлено у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив. Тому суд дійшов висновку, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних доказів та постановляє заочне рішення. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони являються батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.4). На даний час сторони проживають окремо. Неповнолітня дитина мешкає разом із матір'ю, знаходячись на утриманні останньої. Відповідач, являючись батьком дитини, належної і достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоч не являється платником аліментів на користь третіх осіб, за віком та станом здоров'я працездатний та ніяких обмежень в працевлаштуванні не має. За таких обставин, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, до досягнення ним повноліття. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов'язок є особистим, індивідуальним обов'язком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.1 і ч.3 181 СК України. Відповідно вимог ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги, що [PERSON] платником аліментів на користь інших осіб не являється, відсутність даних щодо незадовільного стану здоров'я відповідача, відтак, суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини. Відповідно ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved