Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» у березні 2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення із квартири за адресою [ADDRESS], посилаючись на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.06.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Банк виконуючи вимоги законодавства України звернувся до відповідачів із письмовими вимогами добровільно звільнити квартиру, яка є предметом іпотеки, однак оскільки цього не відбулося просив суд ухвалити рішення, яким виселити відповідачів та інших осіб які зареєстровані та/або проживають у квартирі за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 22.04.2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про виселення із квартири за адресою [ADDRESS] у зв'язку із тим, що набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав - рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.06.2009 року у справі №2-1157/2009. Ухвалою суду від 02.06.2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про виселення із квартири за адресою [ADDRESS] у зв'язку із тим, що набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, - рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.08.2011 року у справі №2-1208/11. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги до [PERSON] та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти позову посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-39цс15 від 18.03.2015 року про те, що виселення із спірної квартири без надання іншого житла неможливе, оскільки іпотечне житло не було придбано за рахунок кредитних коштів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Суд вислухавши пояснення відповідача [PERSON] та представників сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Договору про іпотечний кредит №СS12GI0000006086 від 17.03.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» надано [PERSON] кредит у сумі 250000 гривень із призначенням - на поліпшення якості квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 7-10). Згідно Іпотечного договору №СS12GI0000006086 від 17.03.2008 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Іпотекодавці), з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 17.03.2088 року в іпотеку передано квартиру за адресою [ADDRESS]. При цьому Іпотечним договором встановлено, що вказана квартира належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації виконавчого комітету Придніпровського районного ради м. Черкаси 05.01.1994 року (а.с. 11-13). Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.06.2009 року у справі №2-1157/09 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги задоволено. Суд вирішив - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СS12GI0000006086 від 17.03.2008 року в розмірі 272511 грн. 11 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 28,80 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-пролажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 14-16). 26.01.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило вимогу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про добровільне звільнення квартири-предмета іпотеки (а.с. 17-19). Відомості про отримання вказаної вимоги [PERSON] відсутні. За інформацією адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Черкаській області станом на 17.03.2015 року [PERSON] з 29.02.2012 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 25.03.2015 року у квартирі за адресою [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с. 56). Відповідач [PERSON] хоча на даний час і не зареєстрований у квартирі за адресою [ADDRESS], однак є її співвласником та відносно нього відсутнє таке, що набрало законної сили рішення суду про виселення, а тому [PERSON] може в будь-який час проживати у спірній квартирі постійно чи тимчасово. За таких обставин суд вважає необхідним визначити наявність правових підстав для виселення [PERSON] зі спірної квартири. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-39цс15 (постанова від 18.03.2015 року), - за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, - висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд при вирішенні розглядуваної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про виселення не вбачає підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України у справі №6-39цс15, оскільки квартира що є предметом іпотеки за адресою [ADDRESS] була придбана не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою, а тому відсутні правові підстави для виселення [PERSON] без надання іншого постійного житла. В той же час позивачем не зазначено яке постійне жиле приміщення необхідно надати відповідачу [PERSON] при виселенні, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Доказів про наявність у ПАТ КБ «ПриватБанк» спору про виселення зі спірної квартири із будь-якими іншими конкретними особами, крім [PERSON], суду не надано. Щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON] то при винесенні ухвал про закриття провадження у справі, судом були роз'яснені ПАТ КБ «ПриватБанк» положення ч.11 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» згідно яких у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця. Оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 гривень понесені позивачем при зверненні до суду (а.с. 1-2) стягненню з відповідача [PERSON] не підлягають. Доказів понесення судових витрат відповідачем [PERSON] суду не надано. На підставі ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР,

Outcome: dismissed