Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Обухівської районної державної адміністрації, [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним розпорядження та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Мотивуючи вимоги тим, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі [PERSON] площею 0,12 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано їй у власність вказану земельну ділянку. На підставі вищевказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] . В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2009 року за № 1087 відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] на користь [PERSON] . Після цього, управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] . Також, на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2010 за № 2283 [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] на користь [PERSON] , про що, на державному акті на право власності серії [NUMBER] зроблено 06.02.2011 відмітку про перехід прав власності за № 986060140007523. Рішенням Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16.05.2013 за № 2312807 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] . Аналізом додержання вимог земельного законодавства на території Української міської ради Обухівського району Київської області встановлено, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, прийнято всупереч вимог ст. ст. 20, 59, 60, 84, 118, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України. Відтак прокурор звернувся до суду для захисту інтересів держави та просить визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] ; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. 28 січня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 24 травня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С. позовні вимоги підтримала та просила його задовольнити. Представник Київської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань суду не подав. Представник відповідача Обухівської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила застосувати строки позовної давності. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв, клопотань суду не подали. Вислухавши прокурора, відповідачів, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва, в тому числі [PERSON] площею 0,12 га за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано їй у власність вказану земельну ділянку. На підставі вищевказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] . В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2009 року за № 1087 відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] на користь [PERSON] . Після цього, управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] . Також, судом встановлено що на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2010 за № 2283 [PERSON] відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] на користь [PERSON] , про що, на державному акті на право власності серії [NUMBER] зроблено 06.02.2011 відмітку про перехід прав власності за № 986060140007523. Рішенням Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16.05.2013 за № 2312807 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] . Відповідно до інформації, наданої Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 09.11.2018 № 01-01/268, схеми накладення оспорюваних земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000: [NUMBER] , накладається на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу затоки Канівського водосховища на річці Дніпро. За інформацією Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 07.11.2018 за № 17-08/2223 встановлено, що водний об`єкт, що розташований поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером: [NUMBER] це природний водний об`єкт - затока річки Дніпро, яка утворилась після заповнення Канівського водосховища, як затоплення низинних ділянок заплави Дніпра і гирлової частини річки Стугна. Так, ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Приймаючи оскаржуване розпорядження Обухівська районна державна адміністрація не виконала приписи статті 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», якою встановлено зокрема такий принцип діяльності органів виконавчої влади як законність. Згідно ст. 79 Водного кодексу України, річка Дніпро з її затоками, протоками та старицями належить до великих річок. Згідно ст. 88 Водного кодексу України, навколо великих річок і водосховищ на них встановлюється прибережна захисна смуга шириною 100 м. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Статтею 59 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування. Слід зазначити, що можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення індивідуального садівництва законом взагалі не передбачена. Так, відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки). Частиною першою ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Більше того, ст. 60 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Аналогічних правових висновків дійшли Верховний Суд у постановах від 06.06.2018 у справі № 372/1387/13-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц та Верховний Суд України в постанові від 22.04.2015 у справі № 6-52цс 15. Згідно ст. 186 Земельного кодексу України проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Згідно ч. З ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Відповідно до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що як на момент відведення у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки водного фонду, так і на даний час, розпорядником даної категорії земель являється Київська обласна державна адміністрація, а не Обухівська районна державна адміністрація. Крім того, статтями 88, 89 Водного кодексу України та статтями 60, 61 Земельного кодексу України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво. Отже, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.04.2008 № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, прийнято всупереч вимог ст. ст. 20, 59, 60, 84, 118, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України. Таким чином, позовні вимоги загалом ґрунтуються на законі, обставини, покладені в основу позову знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, дослідженими судом доказами підтверджується незаконність вибуття спірної земельної ділянки із власності держави та незаконність набуття права власності на них відповідачем, тому позовні вимоги по їх суті доведені належними і допустимими доказами. Однак, під час судового розгляду справи представник відповідача [PERSON] просила застосувати строки позовної давності. Суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності з таких підстав. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року позов прокурора задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним розпорядження Обухівської РДА від 07.04.2008 року № 506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради» в частині передачі у власність земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнано недійсними державні акти на право власності, видані 21 травня 2008 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визнано недійсними рішення приватних нотаріусів про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за [PERSON] , [PERSON] , та рішення реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] ; визнано недійсним договір іпотеки, укладений 18 лютого 2013 року між ПАТ «ТММ-Банк» та [PERSON] в частині земельних ділянок; витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки з незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та стягнуто солідарно з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір. 15 червня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в частині скасовано і ухвалено нове рішення. Постановою Верховного суду від 18 квітня 2018 року Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2016 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.06.2018 року встановлено, що прокурор оскаржує розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року № 506. Позов подано прокурором до суду 18 травня 2016 року, тобто більш як через вісім років після видачі розпорядження. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини третьої, четвертої ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що прокурор оскаржує розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 07 квітня 2008 року № 506, яке було ним оскаржене в 2016 році та було предметом розгляду, дослідження та оцінки судом першої та апеляційної інстанцій. Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурором при зверненні до суду із позовною заявою пропущено строк позовної давності, а представник відповідача по справі просить застосувати цей строк, що дає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed