Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач 04.09.2017 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.1-2), який уточнювала (а.с.15-16), посилаючись на наступні обставини. Вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2012 року. Вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З липня місяця 2017 року спільне життя з відповідачем припинено через нерозуміння один одного, різні характери та погляди на сімейне життя. Відновити шлюбні відносини неможливо. На даний час вона не працює, оскільки була змушена переїхати зі свого постійного місця проживання м. Горлівка (яка є тимчасово окупованою територією) до м. Нікополь. З 10.07.2017 року вони з донькою офіційно зареєстровані за адресою: [INFO], де фактично проживають. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Про його місце роботи та доходи їй нічого не відомо. Інших аліментних зобовязань [PERSON] не має. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З 15.12.2017 року діє Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 16.03.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та розглянути справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.22). Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 26.09.2017 року, що надійшла на запит суду 03.10.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.19). У судові засідання відповідач не зявляється (викликався за вказаною в позові адресою фактичного проживання: 53200, [ADDRESS]). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 30.10.2017 року, що надійшла на запит суду 15.11.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.24). Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. З огляду на положення ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.33-34). З огляду на це, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Таким чином, судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність справи та призначеного до розгляду судового засідання. Відповідач у судове засідання 16.03.2018 року о 10.00 год. не зявився. Причини неявки суду не відомі. Відповідач заяви про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, як і заперечень на позов. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі\~ст.280 ЦПК України\~розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.06.2012 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка «Журський», дружини - «Журська», що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія 1-НО № 283528 (а.с.7). Сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8), у свідоцтві про народження якої Серія 1-НО № 407986 вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. [PERSON] та [PERSON], [INFO], згідно довідок №№ 0000259235,0000259136 від 10.07.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, є внутрішньо переміщеними особами з фактичним місцем проживання/перебування: [ADDRESS] ( а.с.9,10). Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved