Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач 11.04.2016 року звернувся до Зміївського районного суду харківської області з позовом до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській областіта просила звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] житловий будинок [ADDRESS] , накладений Постановою державного виконавця ВДВС у Зміївському районі харківської області від 15.10.2009 року. В обґрунтування позову відзначено, що квартира та будинок на які накладено арешт належать позивачу. Державний виконавець знімати арешт, оскільки виконавче провадження було знищено, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.04.2018 року провадження у справі було відкрите. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.05.2018 року матеріали справи передані за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа надійшла до провадження судді Бойчука А.Ю. та ухвалою від 13.06.2018 року була прийнята до розгляду. На підставі розпорядження керівника апарату суду №681/19 від 04.02.2019 року, справу було передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу, в результаті якого головуючим обрано суддю Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 11.02.2019 року справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.03.2019 року. Ухвалою суду від 28.03.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11.06.2019 року. У судове засіданні 11.06.2019 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 24.07.2019 року. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] отримала в спадщину квартиру [ADDRESS] , що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2017 року. [PERSON] отримала в спадщину будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.10.1998 року. На виконанні у Зміївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебувало виконавче провадження ВП №27865080 з виконання виконавчого листа №2-1485/09 виданого 05.05.2011 року Зміївським районним судом Харківської області, про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» 77233,59 грн. Виконавче провадження було завершено 16.10.2013 року, що встановлено з листа Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області №33/2538 від 15.02.2018 року. Вищевказане майно [PERSON] знаходиться під арештом, накладених в рамках виконавчого провадження ВП №27865080, що вбачається з інформаційної довідки №117487668 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідачем вказано Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. У судове засідання позивач не з`явилася, що позбавило суд можливості роз`яснити її право щодо заміни неналежного відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені та досліджені обставини справи, суд дійшов висновку, про необґрунтованість позовних вимог, адже відповідач визначений не вірно та бажання замінити сторону відповідача позивач не виявила.

Outcome: dismissed