Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач 02 липня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за борговою розпискою, посилаючись на те, що 13.03.2009 року [PERSON] під розписку отримав готівкою від [PERSON] грошові кошти у розмірі 36142 грн. для особистих потреб та зобов'язався повернути всю суму боргу протягом трьох років рівними частинами помісячно. Однак, позивач зазначає, що жодних грошових коштів йому повернуто так і не було, у зв'язку із чим він просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 36142 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутність позивача, проти заочного рішення не заперечує (ас.30) Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 березня 2009 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 36142 грн, та зобов'язався повернути їх на протязі 3-х років рівними частинами помісячно. (а.с. 6-7) Станом на час звернення з позовом до суду - 02.07.2014 року, борг відповідачем повернуто не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи, що грошові кошти відповідачем не повернуті, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 36142 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу, а саме 1500,00 гривень, то суд приходить до наступного. У відповідності ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин, оскільки позивачем не наведено розрахунку суми, витраченої на правову допомогу, а отже не обґрунтовано заявлену вимогу про стягнення з відповідача суму витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 гривень, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволені позову в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial