Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 18.11.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Відповідач підтвердив свою згоду підписавши заяву разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Відповідач зобов'язань за кредитним договором щодо погашення кредиту не виконує, в зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 49803 грн. 86 коп. Позивач вимагає стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2010 року у розмірі 49803 грн. 86 коп. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує просить розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Ухвалу судді про відкриття провадження у справі відповідач отримав 25.08.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, однак, у встановлений судом строк не надіслав до суду відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст. 279, 280 ЦПК України. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити, окрім іншого, зазначення процесуальних дій у справі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]було укладено договір б/н, згідно змісту якого, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 1000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1, 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За відсутності заперечень з боку відповідача судом встановлено, що відповідач [PERSON]належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість за кредитом, а саме: 318 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом; 42957 грн. 25 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 3680 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи, що [PERSON]взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пенею є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що у зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON]умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2347 грн. 80 коп. - штраф (процентна складова). Що стосується даних позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов'язку новим, або приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положенням ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 23.01.2018 року у справі № 554/2743/14-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 2347 грн. 80 коп.). Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1661 грн. 21 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial