Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач 04 серпня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1999 року по 12 березня 2012 року. В період шлюбу 05 квітня 2003 року, подружжям за спільні кошти було придбано земельну ділянку, розташовану по вул. Ентузіастів в м. Дніпропетровську, згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2003 року. Проте, [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу, не зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку. Реєстрація земельної ділянки була проведена відповідачем вже після розірвання шлюбу. Наразі, відповідач не визнає право власності позивача на ? частину земельної ділянки, що була придбана у шлюбі. Просив визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки [ADDRESS] м. Дніпропетровську, площа якої складає 0.0586 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд . кадастровий № 1210100000.08.344.008, стягнути судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та заперечував проти її задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1999 року до 12 березня 2012 року (а.с.14,15). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.12). У період сумісного подружнього життя, сторонами згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1639 була придбана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, площею 0.0586 га., що розташована на території Ленінського району [ADDRESS]. Вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на землю Серія ДЗК № 81228013 (а.с.16-17). Згідно договору купівлі-продажу, власником вказаної земельної ділянки є [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка була придбана у період шлюбу, що також підтверджено сторонами у судовому засіданні, то відповідно до ст. 60 ч.1 ст. 70 СК України вона являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову на тій підставі, що фактично відповідач у встановлений законом порядку зареєструвала право власності лише 31.12.2013 року, тобто після розірвання шлюбу та вважає їх неспроможними, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що спірна земельна ділянка придбана в період шлюбу в інтересах сім'ї. Таким чином, придбана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч1, ч.3 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з вищенаведених положень закону, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 379 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved