Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP12490314 від 08.04.2006 року у розмірі 22038,89 грн. за кредитним договором; стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP12490314 від 08.04.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2581,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON], вищевказані грошові кошти. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20.03.2014 р. заборгованість складає 22038,89 грн., яка складається з наступного: 944,27 грн. - заборгованість за кредитом; 6193,49 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту; 13375,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1025,66 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором загалом станом на 20.03.2014 року складає 22038,89 грн., які позивач просить стягнути з [PERSON] та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання Відповідачів, що належним чином повідомлені, від яких не надійшло заяв про причини неявки, або якщо причини неявки, зазначені в заяві, будуть визнані судом не поважними, на підставі ст. 224 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що позовна заява подана до суду з пропуском загального строку позовної давності, тривалістю три роки. За умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності визначено у п'ять років. За заявкою позичальника від 08.04.2006 року банк надав кредит на строк 12 місяців по 09.04.2007 року включно. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж відповідач здійснив 30.11.2006 року. Позовна заява датована 21.03.2014 року, тобто пред'явлена зі спливом п'ятирічного строку позовної давності від моменту виникнення у Банку прав на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KP12490314 від 08.04.2006 року [PERSON], 08.04.2006 року отримав кредит у розмірі 2581,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 4-8). Загальна сума заборгованості за договором № DNH4KP12490314 від 08.04.2006 року станом на 20.03.2014 року складає 22038,89 грн. ( а. с. 3). Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (у редакції постанови №7 від 7 лютого 2014 року) при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятоїстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі сплином строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Що стосується сплати відповідачем частини боргу, то суд виходить з наступного. Позивач посилається на п. 5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а. с. 8), де зазначено, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту , відсотків за користування кредитом , винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором, тривалістю 5 років. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся з вказаним вище позовом 02 квітня 2014 року, тоді як строк позовної давності для пред'явлення позову ще не сплинув. Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNH4KP12490314 від 08.04.2006 року останній платіж відповідач здійснив 24.09.2010 року. Строк позовної давності за наданим кредитом на момент пред'явлення позову не сплинув, а отже не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення з нього боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак щодо розміру пені - сума якої правильно обрахована позивачем з врахуванням умов Кредитного договору та в межах року, то з матеріалів справи вбачається, що її розмір значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. В гривневому еквіваленті на час проведення розрахунку заборгованість по кредиту відповідає 944,27 грн., по відсотках - 6193,49 грн.. водночас сума пені становить 13375,47 грн., що більше ніж в три рази перевищує суму заборгованості по тілу кредиту. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне роз'яснення міститься у п. 27 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року. Таким чином, суд встановлю, що розмір нарахованої пені є неспіврозмірною до суми основного боргу із сумою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір пені до суми, що відповідає сумі заборгованості по кредиту та сумі нарахованих процентів за користування кредитними коштами, що разом складає 7137,76 грн. Отже, [PERSON], 08.04.2006 року отримав кредит у розмірі 2581,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але суму кредиту, передбаченого договором не повернув та не сплатив відсотки у встановлений договором строк. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають частковому задоволенню, так як відповідач, покладені на нього зобов'язання вказаними договорами не виконує, що повністю знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial