Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписав заяву б/н від 03.10.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 29000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. На підставі п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250грн. + 5% від суми позову. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму 100грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] не виконав зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку із цим станом на 01.11.2016 року виникла заборгованість в сумі 12973,39грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3957,18грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2249,18грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов'язання в сумі 4811,15грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. в розмірі 1100грн., штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 250грн. (фіксована частина) та 605,88грн. (процентна складова). У зв'язку із цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 03.10.2008 року в сумі 12973,39грн. Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1378грн. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, але подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3957,18грн., позові вимоги в іншій частині не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що суми нарахувань за процентами, пенею та штрафами є завищеними, однак ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, в тому числі розрахунку заборгованості за кредитним договором на спростування доводів позивача, до суду не надав. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. 03.10.2008 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача із заявою про видачу кредиту з видачею кредитної картки і встановленням кредитного ліміту у сумі 5400грн. з базовою процентною ставкою 2,5% на місяць. При цьому відповідач [PERSON] підписав заяву, в якій зазначено, що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку, та висловив згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору при пропущенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, в наслідок чого банк вимушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250грн. + 5% від суми позову. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 03.10.2008) відповідачу [PERSON] 03.10.2008 року був встановлений кредитний ліміт 29000грн., 16.02.2010 року - 5400грн., строк дії кредитної карти 08/18. Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 03.10.2008 року, що складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів банку, у зв'язку із цим станом на 01.11.2016 року виникла заборгованість в сумі 12117,51грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3957,18грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2249,18грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов'язання в сумі 4811,15грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. в розмірі 1100грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Дані кошти підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі. Однак, вимоги позивача про стягнення одночасно із відповідача пені та штрафів, як це передбачено п. п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боргових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно із п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Враховуючи однаковість підстав нарахування пені і штрафів та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 250грн. (фіксована частина) та 605,88грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.10.2008 року, в сумі 12117,51грн. та понесені судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1287,09грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial