Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач 05 жовтня 2018 року року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з жовтня 2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. У грудні 2012 року, коли вона завагітніла від відповідача, останній припинив з нею спілкуватись, лише кілька раз відвідував її у лікарні, під час її лікування. [INFO] вона народила сина [PERSON] . Відповідач у відповідні органи для реєстрації батьківства не звертався, реєстрацією факту народження дитини вона займалась самостійно, дані про батька були внесені в актовий запис про народження сина у відповідності до ч.1ст. 135 СК України, за її вказівкою. Деякий час відповідач спілкувався з її сином, однак на даний час зовсім не цікавиться дитиною. Син проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні. Вона працює, але їй важко забезпечувати сина усім необхідним. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак добровільно цього не робить. На підставі викладеного просить суд: - визнати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши в графі батько « [PERSON] », прізвище дитини - « [PERSON] »; - стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку та доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 31.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.02.2019 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.03.2019 року по справі призначено судового-генетичну експертизу, провадження зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 09.07.2019 року відновлено провадження у справі у зв`язку з поверненням ухвали від 27.03.2019 року про призначення судового-генетичної експертизи без виконання через повторну неявку на експертизу [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, надала на адресу суду заяву від 25.09.2019 року, згідно якої просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути з відповідача вартість проїзду до місцезнаходження експертної установи (а.с. 64-65). Відповідач у судове засідання також не з`явився, надав на адресу суду заяву від 25.09.2019 року, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, згоден на стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (а.с. 66). Від заступника начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшло повідомлення про слухання справи за їх відсутності (а.с. 61). Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON] (а.с. 5). Реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. У відповідності до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи, що позовні вимоги щодо визнання його батьком [PERSON] , [INFO] , відповідач визнав, враховуючи те, що відповідач ухилився від проведення молекулярно-генетичної експертизи, суд вважає вимоги позову [PERSON] щодо визнання відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 128,134 СК України. Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51), у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, відповідач участі в утриманні та вихованні малолітнього [PERSON] не бере. Відповідач є працездатним, відомостей про наявність інших аліментних зобов`язань суду не надав, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ч. 1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З метою посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів у Сімейному кодексу України визначено, що розмір аліментів на одну дитину має складати 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням дослідження наданих письмових доказів, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] з [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його заробітку та доходів, але не манше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян на одну дитину відповідного віку, щомісячно та до досятгення дитиною повноліття, підлягають задоволенню, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - малолітньої дитини. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів забезпечить поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача вартості проїзду до місцезнаходження експертної установи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 79, 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу; старти сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем витрачено на проїзд до місцезнаходження експертної установи суму коштів у розмірі 696,00 грн., що підтверджується відповідними оригіналами фіскальних чеків від 17.05.2019 року, від 20.05.2019 року, від 14.06.2019 та від 18.06.2019 року про придбання квитків на рейси Нікополь - Дніпропетровськ на дати 20.05.2019 року та 18.06.2019 року; Дніпропетровськ - Нікополь на дати 20.05.2019 року та 18.06.2019 року (а.с. 65). Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача вартості проїзду до місцезнаходження експертної установи відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved