Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач 04.11.2019 року звернувся з позовною заявою, в якій просить суд визнати квартиру [ADDRESS] загальною площею 86,9 кв.м., жила площа 52,4 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 86,9 кв.м., жила площа 52,4 кв.м.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій я зараз проживає позивачка разом з дітьми вважає спільним сумісним майном подружжя. Вказана квартира набута нею та її чоловіком під час шлюбу за договором про дольову участь в будівництві жилого будинку [ADDRESS] [NUMBER] ДУ від 12 серпня 2004 року, який укладено з ДП СУ-3 ОАО «Одестрансстрой». Оскільки вони перебували у шлюбі та вели спільно господарство, то для зручності оформлення документів прийняли рішення в інтересах сім`ї документи оформлювати на чоловіка - [PERSON] . Відповідно до вказаного договору Забудовник приймає Замовника [PERSON] в дольове будівництво 80-ти квартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились, що після завершення будівництва та вводу в експлуатацію об`єкта частина площі об`єкта в розмірі 89,66 кв.м. у вигляді чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в першому під`їзді на четвертому поверсі переходить у власність Замовника. Вартість дольової участі складає 100000 грн., яка була сплачена за квитанціями до прибуткового касового ордеру від 13 серпня 2004 року на суму 55000 грн., від 15 вересня 2004 року на суму 30930 грн. та від 9 вересня 2005 року на суму 15000 грн. Вказані кошти є нашими спільними коштами, заощадженими із отриманих нами заробітних плат. Таким чином вартість спірної квартири складає 100000 грн. Після завершення будівельних робіт між сторонами договору було підписано акт взаєморозрахунків, відповідно до якого замовник [PERSON] прийняв таке майно: 4-х кімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 86,9 кв.м., жила площа 52,4 кв.м. Тому [PERSON] подав заяву від 20.09.2005 року до Миколаївської міської ради про оформлення у власність вказаної квартири. 23 вересня 2005 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення № 1801 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 22 липня 2005 року № 1380 «Про надання квартир у житловому будинку по [ADDRESS] , видачу ордерів і погодження із виділенням у власність», яким п. 2 викладеному у такій редакції: « [PERSON] - кв [ADDRESS] , [ADDRESS] , житловою площею 52,4 кв.м.». На підставі вказаного рішення ММБТІ було виготовлено технічний паспорт від 22.12.2005 року та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.12.2005 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 9397049 від 23.12.2005 року. На підставі вказаного вважає, що вказана квартира є спільним сумісним майном подружжям. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позов підтримав та просив суд слухати справу за його відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), уклала шлюб [INFO] з гр. [PERSON] , що був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції зроблено запис № 1157 від 20 вересня 2003 року, вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб&серія [NUMBER] . Заводський районний суд м.Миколаєва по справі № 487/4108/19 12 вересня 2019 року було прийняте рішення про розлучення та стягнення аліментів на утримання дітей. Вказана квартира набута позивачкою та відповідачем під час шлюбу за договором про дольову участь в будівництві жилого будинку [ADDRESS] [NUMBER] ДУ від 12 серпня 2004 року, який укладено з ДП СУ-3 ОАО «Одестрансстрой». Відповідно до вказаного договору Забудовник приймає Замовника [PERSON] в дольове будівництво 80-ти квартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились, що після завершення будівництва та вводу в експлуатацію об`єкта частина площі об`єкта в розмірі 89,66 кв.м. у вигляді чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , в першому під`їзді на четвертому поверсі переходить у власність Замовника. Вартість дольової участі складала 100000 грн., яка була сплачена за квитанціями до прибуткового касового ордеру від 13 серпня 2004 року на суму 55000 грн.., від 15 вересня 2004 року на суму 30930 грн. та від 9 вересня 2005 року на суму 15000 грн.. Після завершення будівельних робіт між сторонами договору було підписано акт взаєморозрахунків, відповідно до якого замовник [PERSON] прийняв таке майно: 4-х кімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 86,9 кв.м., жила площа 52,4 кв.м. [PERSON] подав заяву від 20.09.2005 року до Миколаївської міської ради про оформлення у власність вказаної квартири. 23 вересня 2005 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення № 1801 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 22 липня 2005 року № 1380 «Про надання квартир у житловому будинку по [ADDRESS] , видачу ордерів і погодження із виділенням у власність», яким п. 2 викладеному у такій редакції: « [PERSON] - кв [ADDRESS] , [ADDRESS] , житловою площею 52,4 кв.м.». На підставі вказаного рішення ММБТІ було виготовлено технічний паспорт від 22.12.2005 року та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.12.2005 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 9397049 від 23.12.2005 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до правових позицій ВСУ висловлених у постановах від 30.03.2016 року № 6-2811цс15, від 18.01.2017 року № 6-2565цс16, від 05.07.2017 року № 6- 2405цс16, від 07.06.2017 року № 6-2670цс16, за змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідачем не доведено, що кошти на придбання спірної квартири та автомобіля були його особистою приватною власністю, відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль, таким чином позовні вимоги в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, а саме: визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 86,9 кв.м., жила площа 52,4 кв.м.; визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 86,9 кв.м., жила площа 52,4 кв.м.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 768,40 грн., понесені позивачем та підтверджені наданою нею квитанцією про сплату судового забору, крім того підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати в розмірі 231,60 грн.

Outcome: approved