Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач 07.05.2018 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що 06.02.2009 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу в позивача та відповідача є спільна дитина: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені з квітня 2017 року. Спільне життя не склалось у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між сторонами та різними поглядами на сімейне життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, немає. Між сторонами досягнуто угоду про утримання дитини. На підставі цього [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 06.02.2009 року. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судовому засіданні не був присутній, однак надав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла від неї заява, відповідно до якої вона зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить здійснити розгляд справи за її відсутності, а також після розірвання шлюбу просить змінити її прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». На підставі заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 06.02.2009 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після укладання шлюбу - [PERSON], про що 06.02.2009 року складено відповідний актовий запис № 09, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 24.12.2016 року, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області. 13.04.2009 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що 17.04.2009 року складено відповідний актовий запис за № 78, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 24.12.2016 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.

Outcome: approved