Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач 08.04.2020\~року звернулася\~до Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. щомісячно, також просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.02.2019 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами розірвано, місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] визначено з матір`ю. Донька проживає з матір`ю, а відповідач маючи достатній дохід не виконує свого обов`язку щодо утримання доньки, у добровільній формі сторонам спір вирішити не вдалося. Ухвалою суду від 15.04.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 07.05.2020 року. 07.05.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи перенесено на 06.07.2020 року. 06.07.2020 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 15.07.2020 року. 15.07.2020 року за клопотанням представника відповідача для дотримання процедури подачі відзиву на позовну заяву, розгляд справи відкладено на 30.07.2020 року. 17.07.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач визнав позов частково на суму аліментів 1000 грн. щомісячно на утримання доньки, мотивуючи це тим, що він не ухиляється від сплати аліментів, а позивач вводить суд в оману щодо цього факту. Також, відповідач не погоджується з обрахунком загальної суми витрат на дитину в розмірі 10000 грн., яка заявлена позивачем та зазначає, що, наразі, його місячний дохід не дозволяє сплачувати аліменти у встановленому позивачем розмірі в 5000 грн. щомісячно. У судове засідання 30.07.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача Докуніна С.П. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із вступом її у справу у якості нового представника позивача. Представник відповідача подав заяву, якою просив розглянути справу у його відсутність, просив не розглядати заяву про витребування доказів яка подана разом з відзивом та закінчити розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів. Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач (представник позивача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що за такий тривалий час слухання справи, позивачка мала змогу подати всі докази, що стосуються предмета доказування, а також визначитися з представником, суд відмовляє у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що наявні підстави для задоволення поданого разом з позовом клопотання представника відповідача про не розгляд клопотання відповідача про витребування доказів, яке подано разом з відзивом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.02.2016 рокі між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі ОМУЮ, актовий запис №112. Під час шлюбу, [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , про що Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №708 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 12.02.2019 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами розірвано, місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] визначено з матір`ю. Донька проживає з матір`ю, що не заперечує відповідач. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Згідно ч.ч.1,5\~ст.\~183\~СК України, \~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 липня 2020 року складає - 1859 гривень, відповідно 50% складає 930 грн. Суду надано докази того, що відповідач 10.02.2020 року звільнений з посади інженера інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «ПТК». Розмір аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини має бути достатнім для гармонійного розвитку дитини, а не виходити з заробітної плати батька, крім того, законодавство України встановлює рівний обов`язок\~батьків щодо вихованні, зокрема і утримання дитини. Таким чином, беручи до уваги, що позивачем не доказано які витрати на доньку вимагають щомісячного утримання у розмірі 10\~000 грн. (по 5\~000 грн. з обох батьків), враховуючи відсутність доказів особливого утримання доньки, виходячи з того, шо розмір аліментів має бути достатнім та зважаючи на рекомендований розмір аліментів, суд приходить до висновку, що стягненню підлягають аліменти в розмірі 2000 грн. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач просить суд стягувати аліменти з 20.09.2018 року, при цьому не надає належних доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а, відтак, суд доходить висновку про необхідність визначення часу стягнення аліментів з дня звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 840,80 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис\~робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однак, наразі, не можливо вирішити питання щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складність справи, адже не встановленого обтяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також, матеріали справи не містять розрахунку виконаних робіт та потраченого часу адвоката на виконання договору про надання правничої допомоги, також матеріали справи не містять доказів сплати позивачем гонорару адвоката, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн.

Outcome: partial