Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач 06.10.2014р. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міськради, третя особа ЖБК № 216 про встановлення факту належності квартири, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Уточнивши позовні вимоги посилалася на те, що 31.08.1973р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 05.02.1979р. її чоловіку ЖБК № 216 було видано ордер № 1429, згідно якого її чоловік став володільцем трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № 08-01 від 02.06.2014р., виданої ЖБК № 216, вартість квартири повністю сплачено, заборгованості немає. [INFO]. її чоловік помер. 20.05.2014р. вона звернулась до Другої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося від чоловіка. 22.05.2014р. [PERSON] отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Позивач просила встановити факт належності [PERSON] який помер [INFO]., на праві власності квартири [ADDRESS] на підставі Ордера № 1429 виданого 05.02.1979р. ЖБК № 216; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Дніпропетровської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився про судовий розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв не надходило. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 31.08.1973р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Дніпропетровська від 31.08.1973р., актовий запис № 2318 (а.с.10) 05.02.1979р. Житлово-будівельним кооперативом № 216 було видано ордер № 1429, згідно якого [PERSON] став володільцем трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки № 08-01 від 02.06.2014р., виданої ЖБК № 216, вартість квартири повністю сплачено, заборгованості немає (а.с.8). [INFO]. [PERSON] помер (а.с.11). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 3 ч.1 ст. 34 Закону України « Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) , до інших осіб(спадкоємців).До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину не нерухоме майно. Вказану вимогу [PERSON] виконала. 20.05.2014р позивач звернулася до Другої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося від чоловіка, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.12). Виходячи зі змісту ст.ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмовити нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. З відповіді Другої держнотконтори від 22.05.2014 року вбачається, що у заявника відсутні право установчі документи на майно. [PERSON] не надала доказів на підтвердження того, що вона вчиняла відповідні дії щодо отримання оригіналів документів, не містять таких доказів й матеріали справи, відсутні відомості й про запит нотаріуса про витребування правовстановлюючих документів. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 145 ЖК України заселення квартир в будинках ЖБК , як вперше так і тих, які звільнилися, проводиться тільки членами кооперативу та їх сімей та підставі ордеру. В разі , якщо член житлово-будівельного кооперативу помер, члени його сім»ї, які проживають разом з ним, зберігається право користуватись житловим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного із них. [PERSON] також не надала суду доказів, чи зверталася вона із заявою про вступ в члени кооперативу після смерті свого чоловіка, чи стала вона членом ЖБК., чи набула право користування квартирою та чи набула право власності на неї у зв»язку зі сплатою паю. Крім того, судом встановлено, що в спірній квартирі відповідно до розпорядження управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 422 від 31.07.2014р. зроблено перепланування та зобов'язано власника квартири звернутися до суб'єкта господарювання, яким було здійснено технічну інвентаризацію, для внесення до технічного паспорту даних про узаконення перепланування, а також зареєструвати внесені зміни в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області згідно цього розпорядження. У відповідності до вимог ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи вищенаведені правові норми, а також те, що позивачем зроблено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири чим була збільшена площа квартири [ADDRESS], а у відповідності до законодавства України ці дії підлягають обов'язковій державній реєстрації в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, чого позивачем не зроблено, тому суд не вбачає підстав для визнання права власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за законом. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, а тому є неможливим їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed