Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК (надалі [PERSON]), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 09.10.2013 між Банком та [PERSON] укладено договір №б/н (надалі Договір), за яким вона отримала кредит у розмірі 13300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобовязання [PERSON] виконав повністю. Відповідач же, порушив умови [PERSON] і, станом на 24.05.2017, має заборгованість перед Банком на загальну суму 24567,47 гривень, яку і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами 1600,00 грн. Сторони про дату, час та місце судових засідань повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судові засідання не зявилися. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримує(а.с.28). Відповідач також надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності. Вказала, що позов визнає частково. Не визнає вимоги щодо стягнення нарахованої пені оскільки вони не можуть бути застосовані одночасно із стягненням штрафу відповідно до ст. 549ЦК України. Штраф у вигляді процентної складової визнає. Штраф у вигляді фіксованої частини не визнає як такий, що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, крім того, викликався в суд через оголошення у газеті Урядовий курєр №166 від 07 вересня 2017 року. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд ухвалює рішення за відсутності сторін та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково, виходячи із наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] є публічним акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг (а.с.25-27). [PERSON] є громадянкою України, про що свідчить фотокопія її паспорту(а.с.23). 09.10. 2013 між Банком та [PERSON] укладено договір №б/н (надалі Договір), за яким вона отримала кредит у розмірі 13300,00 гривень на умовах, як викладено вище. Договір складається з анкети-заяви позичальника, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6-27). Договір відповідає вимогам ст.ст. 626-628, 1054,1055 ЦК України і відповідно до ст.629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Свої зобовязання згідно [PERSON] виконав. В порушення умов [PERSON] відповідач, станом на 24.05.2017, згідно розрахунку Банку, має загальну заборгованість перед Банком у розмірі 24567,47 гривень, яка складається із наступного: - тіло кредиту 8531,24 грн., - відсотки за користування кредитом 5547,02 грн., - пеня 8843,14 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) 500,00 грн., - штраф (процентна складова) 1146,07 грн. Розмір заборгованості, обрахованої банком, підтверджується наданим розрахунком (а.с.5). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Умов надання банківських послуг: - п.2.1.1.5.5. позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим [PERSON]; - п.2.1.1.5.6 - у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку боржник повинен виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. - п. 2.1.1.7.6 при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначений банком термін. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У своїй письмовій заяві відповідач вказала, що надана Банком платіжна картка є чинною та перебуває у неї на руках. Отже вимоги Банку щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафу у розмірі процентної складової, суд, з урахуванням думки відповідача, викладеній у письмовій заяві, суд вважає доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на їх користь штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 8843,14 грн. пені, проти чого обґрунтовано заперечує відповідач, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Крім того, із ст. 549 ЦК України вбачається і те, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~ Отже встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки 500 грн. як штраф (фіксована частина) не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання. Отже судом встановлено що ці умови договору не відповідають вимогам закону, а тому в цій частині також не підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору 1600,00 грн., а крім того витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 280 грн. 00 коп., що підтверджується рахунком про оплату №11538. Сукупність наведених доказів та їх належна оцінка і дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст. 526,549, 626,627,628, 629, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10,11,32, 77, 88, 209,212,214-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial