Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач 08.04.2019 року звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , предметом якої є визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Як на підставу позову позивач посилається на те, що його померла [INFO] дружина є титульним власником вищезазначеної квартири, а він, оскільки на час смерті проживав з нею за однією адресою, фактично прийняв спадщину. Відповідачі не є спадкоємцями [PERSON] Вони зареєстровані у даному житлі, але не проживають: [PERSON] з 2016 року, а [PERSON] - з грудня 2008 року. з 24.03.2016 року, добровільно не знімаються з реєстраційного обліку, чим порушують права позивача на користування та розпорядження майном. У судове засідання позивач викликався, але не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення /а.с.55/. Представник позивача надала аналогічну заяву /а.с.57/. Відповідачі у судове засідання не з`явились. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив їх виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 16.07.2019 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачі вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів - кожному. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. /а.с.9,10,11,12/. Відповідно до відомостей Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради відповідачі зареєстровані за вищезазначеною адресою /а.с.20,21/. Відповідно до акту від 04.03.2019 року, відповідач [PERSON] не проживає за даною адресою з 2016 року, а відповідач [PERSON] - з грудня 2002 року /а.с.56/. Таким чином, спір між сторонами стосується реєстрації місця проживання відповідачів в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві власності. За встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Відповідачі, залишаючись зареєстрованими у квартирі позивача, створюють йому перешкоди у користуванні власністю, чим об`єктивно порушуються його права. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою житлового приміщення, яке належить позивачу, не проживають більше одного року, їхнє місце перебування невідомо. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно усунення йому перешкод у здійсненні права власності на належну квартиру, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 768,40 грн. - в рівних частинах з кожного /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved