Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач 06.02.2020 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48572,89 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 03.07.2013 р. відповідачка отримала кредит у розмірі 27000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань станом на 15.12.2019 р. утворилась заборгованість у сумі 48572,89 грн., що складається з 31590,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 20 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 31570,89 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5734,12 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, 8458,69 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2289,19 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка не з`явилася в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачкою [PERSON] кредитного договору від 03.07.2013 р. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідачка отримала кредит у розмірі 27000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому у заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ними договір, підтвердженням чого є її підпис(а.с.17). Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, та витяг з Тарифів банку, що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як на невід`ємні частини спірного договору (а.с.18-35). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 15.12.2019 р. у розмірі 48572,89 грн., що складається з 31590,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 20 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 31570,89 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 5734,12 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, 8458,69 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2289,19 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.8-16). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У рамках даної справи позивач заявив до стягнення заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України у розмірі 5734,12 грн., посилаючись на те, що з 01.04.2019 р. впроваджені зміни до Умов та правил надання банківських послуг у частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення клієнтом зобов`язань з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін для картки «Універсальна ґолд» у розмірі 84 % річних від простроченої суми заборгованості. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 р., справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням вказаної правової позиції ВП ВС, з огляду на те, що наявні в матеріалах справи витяг з Тарифів банку і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки та не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 03.07.2013 р.; враховуючи ту обставину, що у підписаній відповідачкою заяві позичальника від 03.07.2013 р. процентна ставка не зазначена, відсутні умови щодо нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання, - суд вважає, що при укладенні договору з відповідачкою банк не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з цими витягом з Тарифів банку та витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомилася і погодилася відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03.07.2013 р., а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо розміру відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме 84 % річних, а також щодо нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу) за порушення виконання зобов`язання. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з відповідачки 31590,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 20 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту, 31570,89 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, та про часткове задоволення вимоги про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України на суму 204,59 грн. (88,04+77,70+38,85), виходячи з наступного розрахунку згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.16, також зв.ст.): -34550,89 грн. х 3 % річних = 1036,53 грн. : 365 дн. = 2,84 грн. на день х 31 д. = 88,04 грн.; -31550,89 грн. х 3 % = 946,53 грн. : 365 дн. = 2,59 грн. х 30 дн. = 77,70 грн.; -31570,89 грн. х 3 % = 947,13 грн. : 365 дн. = 2,59 грн. х 15 дн. = 38,85 грн. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку 8458,69 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2289,19 грн. штрафу (процентна складова). Таким чином, суд частково задовольняє позов на суму 31795,48 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 31590,89 грн. заборгованості за тілом кредиту та 204,59 грн. 3 % річних. З відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 625, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved