Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач 04 серпня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11 жовтня 2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 14\~600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. За п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання кредиту, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але в порушення умов кредитного договору відповідач допустив порушення своїх зобовязань, у зв'язку із чим, станом на 30.05.2014 року має заборгованість перед банком в сумі 20\~859,48 грн., з якої: заборгованість по кредиту 13\~893,84 грн.; заборгованість по процентам 4\~697,01 грн.; заборгованість по комісії 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 969,50 грн. Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 20\~859,48 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року до участі у справ і у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] (а.с.121). Ухвалою суду від 04 березня 2015 року було доручено Ковпаківському районному суду м. Суми провести певні процесуальні дії, у зв'язку із чим, провадження у справі було зупинено (а.с.128). Ухвалою суду від 20 липня 2015 року відновлено провадження у справі (а.с.1641). Представник позивача діючий за довіреністю [PERSON], у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.169). Відповідач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмові заперечення, в який вимоги позову він не визнає у повному обсязі. Посилаючись на обставини зазначені у запереченні просить у задоволенні позову відмовити. Також, представник надав заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності (а.с.167,168). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до установи ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який їй було встановлено в розмірі 14 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.6,7). Згідно із п.2.1.1.5.5 кредитного договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За п.2.1.1.5.6 кредитного договору, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 кредитного договору, при порушенні клієнтом строків платежів з будь-якого із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Однак, станом на 30.05.2014 року на картковому рахунку відповідача утворилась заборгованість в сумі 20\~859,48 грн., з якої: заборгованість по кредиту 13\~893,84 грн.; заборгованість по процентам 4\~697,01 грн.; заборгованість по комісії 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 969,50 грн. (а.с.5). Крім того встановлено, що 23 липня 2013 року із карткового рахунку відповідача №\~52115373348006424 було здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок №\~67622466062309396 відкритий на ім'я [PERSON], в режимі «Експрес-переказ» через контакт-центр банку на загальну суму 13\~900,00 грн. (а.с.69). З виписки по особовому рахунку картки №\~67622466062309396, на яку було здійснено переказ коштів з картки [PERSON], вбачається, що того ж дня були зняті грошові кошти на загальну суму 13\~400,00 грн. (а.с.62). Із пояснень відповідача встановлено, що він не здійснював жодних переказів коштів на ім'я [PERSON]. Також, у зв'язку із цим, [PERSON] звертався із відповідною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», на що отримав відповідь з рекомендацією звернутися до правоохоронних органів (а.с.69-70). За інформацією наданою Ленінським РВ за заявою [PERSON] було порушено кримінальне провадження №12013040690004238 за ч.1 ст.190 КК України, яке було закрито у зв'язку із відсутністю складу злочину (а.с.71,80). Достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться, тому допитати його в якості свідка по справі не має можливості, а отже підтвердити чи спростувати факт переведення грошових коштів на його картковий рахунок з карткового рахунку відповідача не можливо (а.с.159). Наданий позивачем аудіо запис розмови працівника банку із особою, що здійснювала перерахування грошових коштів із карткового рахунку відповідача, суд не може прийняти як належний, достовірний та допустимий доказ, так як голос не може бути предметом доказування. Однак, в судовому засіданні було прослухано наданий запис розмови, та відповідачем наголошено на тому, що це не його голос и він не здійснював цього дзвінка. Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд ставиться критично до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~б/н від 11.10.2013 року станом на 30.05.2014 року, так як даний розрахунок є в повній мірі необґрунтованим та безпідставним. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги не підлягають задоволенню, то сплачений судовий збір поверненню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed