Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач 09.10.2019 року звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована відповідач, яка з 2000 року не проживає за вказаною адресою без поважних причин. Вона сплачує всі витрати, пов`язані з утриманням квартири. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.11.2019 року відкрито провадження по справі та розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача Савенко Н.В. надала суду заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи без її участі. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори Донецької області 30.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1603, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом державної нотаріальної контори 05.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1229, належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки №02-01/39 від 07.10.2019, виданої ОСББ «Соняшний м.Селидове», за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , 1968 року народження. Відповідно до акту від 07.10.2019 р., складеного головою правління ОСББ «Соняшний м.Селидове» в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , перевіркою встановлено, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] не проживає за вказаною адресою з грудня 2000 року. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положенням\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог\~ст.ст. 76, 81 ЦПК України\~докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає за вказаною у позовній заяві адресою і створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратили право на користування вказаним житлом. Що стосується позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні й володінні житловим будинком шляхом зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання, суд вважає що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Така правова позиція роз`яснена у постанові Верховного Суду України від 16.02.2012 року №6-57цс11. З огляду на викладене, суд вважає що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування є підставою для зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial