Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за укладеним 06 лютого 2008 року кредитним договором № 207193 у загальному розмірі 1170076,80 грн., яка складається з: -880059,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -227167,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -62850,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вказаний договір був укладений з позичальником [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 06 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки № 193-1, за яким остання передала в іпотеку нерухоме майно - нежиле приміщення [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем останньої, який прийняв спадщину, оскільки постійно мешкав зі спадкодавцем на час її смерті. За таких обставин, на думку позивача, до складу спадщини увійшли кредитні зобов'язання спадкодавця, і [PERSON] зобов'язаний задовольнити вимоги позивача, як кредитора спадкодавця. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Далія С.О. підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON], а також залучені ухвалою суду у якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON], належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем надана копія кредитної угоди № 207193 (а.с. 7-10), укладеної 06 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON], за якою позивач надав позичальнику [PERSON] кредит у загальному розмірі 1500000 грн. з терміном повернення до 06 лютого 2023 року. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), ПАТ КБ «ПриватБанк» висуває до позичальника майнові вимоги щодо погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 1170076,80 грн., яка складається з: - 880059,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 227167,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 62850,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечене укладенням позивачем з майновим поручителем [PERSON] 06 лютого 2008 року нотаріально-посвідченого договору іпотеки № 193-1 (а.с. 14-15), за яким остання передала в іпотеку належне їй нежиле приміщення [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19). За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 09 лютого 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зарею Н.Г. був посвідчений заповіт [PERSON] (а.с. 75), за якою остання на випадок своєї смерті заповіла належне їй нежитлове приміщення [ADDRESS] [PERSON]. Зазначений заповіт на час смерті [PERSON] був чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори» (а.с. 74). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса 22 серпня 2012 року звернулася [PERSON] (а.с. 70). Крім [PERSON] інші особи з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. На час розгляду справи в суді свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не отримане. Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом. Як передбачено ч. 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,. Заповіт [PERSON] виданий лише на один об'єкт нерухомого майна, однак позивачем не доведено, що [PERSON] мала у власності будь яке інше майно, крім нежилого приміщення [ADDRESS]. Також позивачем не доведено доказами, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] через наявність кровного споріднення певного ступеня зі спадкодавцем, проживання однією сім'єю не менше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини або перебування на утриманні (ст.ст. 1261-1265 ЦК України). Таким чином, позивачем не доведено наявність підстав для спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] за законом. Також позивач стверджує, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії паспорту відповідача (а.с. 16-17) вбачається, що останній станом на 12 серпня 2011 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За довідкою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 33), [PERSON] за останніми обліковими відомостями знятий з реєстраційного обліку 28 лютого 2014 року за адресою: [ADDRESS]. Спадкова справа до майна [PERSON] містить довідку КП «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради (а.с. 81), за якою [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20 грудня 2011 року по день її смерті. Таким чином, надані позивачем не доводять той факт, що станом на час смерті [PERSON] [INFO] року відповідач постійно проживав разом із останньою. Отже позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину. При цьому позовні вимоги до належного відповідача (спадкоємця за заповітом, який прийняв спадщину) позивачем не заявляються. Оскільки позовні вимоги до [PERSON], в межах заявлених позовних вимог, не ґрунтуються на законі, а самі позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, пред'являються до неналежного відповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, за таких обставин, понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами також не підлягають.

Outcome: dismissed