Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 109 648 грн. 07 коп., з яких: 95 391 грн. 37 коп. - заборгованість по кредиту, 7 252 грн. 02 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 899 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам, 5 659 грн. 50 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам, 446 грн. 02 коп. - заборгованість по пені. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 08.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», і [PERSON] був укладений кредитний договір № 247/710578, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 20 273 долари США 76 центів зі сплатою щомісячно 11,68 % річних на умовах, визначених кредитним договором, з урахуванням внесених змін, а відповідач зобов'язався повернути кредит згідно з графіком погашення кредиту. Позивачем були виконані свої зобов'язання і видано відповідачу 20 273 долари США 76 центів. Відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 02.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 109 648 грн. 07 коп., у т.ч.: 95 391 грн. 37 коп. - заборгованість по кредиту, 7 252 грн. 02 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 899 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам, 5 659 грн. 50 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам, 446 грн. 02 коп. - заборгованість по пені. Банк звернувся до відповідача з вимогою від 28.02.2014 року за № 13206/965, але борг до теперішнього часу останнім не погашений. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. ст. 1, 2, 3, 11, 15, 16, 525, 526, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України. [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом до ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про: 1) визнання таким, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» і не відповідає чинному законодавству п. 1.1, п. 2.7 кредитного договору № 247/710578 від 08.05.2008 року в частині валюти кредитування, валюти виконання зобов'язання за кредитним договором, а також права перегляду банком розміру відсоткової ставки (її підвищення); 2) визнання недодержання ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» вимог, що ставляться до правочинів; 3) зобов'язання відповідача привести договір про надання споживчого кредиту № 247/710578 від 08.05.2008 року відповідно до вимог чинного законодавства України. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що під час укладення договору позичальнику не було надано інформацію про кредитні умови: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов'язаннями споживача; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Договір містить дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Включення банком в договір умови одностороннього права підняття відсоткової ставки є виявом зловживання правом. Умови договору в частині валюти грошових коштів по кредиту суперечать вимогам чинного законодавства. Оскільки зобов'язання в Україні виконуються в національній валюті - гривні, а банк згідно кредитного договору зобов'язується надати грошові кошти, то і виконання цього зобов'язання має здійснюватися саме гривні. Таким чином, нарахування відсотків повинно здійснюватися на залишок суми неповернених позичальником кредитних коштів саме у гривні. В той же час, умовами кредитного договору виконання позичальником кредитних зобов'язань не прив'язується до співвідношення курсу іноземних валют до курсу гривні. Отже, при наданні споживчого кредиту у доларах США, а також здійснення позичальником платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, банком були порушені норми законів: ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6, 7 Постанови НБУ № 200 від 30.05.2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», ст. 3 Декрету КМУ від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. ст. 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 99 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 13, 192, 203, 215, 524, 230, 236, 524, 533, 548 ЦК України, ст. ст. 189, 198 ГК України, ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 3 Декрету КМУ від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. ст. 6, 7 Постанови НБУ № 200 від 30.05.2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», ст. 35 Закону України «Про Національний Банк України». У судовому засіданні представник позивача посилаючись на обставини, викладені у позові, на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у зустрічній позовній заяві, просив її задовольнити у повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне. 08.05.2008 року між кредитором АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (кредитор), і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 247/710578, за умовами якого кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 20273 доларів США 76 центів строком на 84 місяці - з 08.05.2008 року до 07.05.2015 року (включно). Згідно з п. 1.1. кредитного договору позичальник повертає кредит щомісячно до 15 числа місяця наступного за розрахунковим згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на такі цілі: придбання автомобілю у ТОВ «Восток Моторс» для споживчих потреб. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 11,68 % річних за користування кредитом, починаючи з дня списання коштів з рахунку позичальника до моменту повного погашення заборгованості за цим договором. Сторонами вносились зміни та доповнення до кредитного договору, згідно з договором про внесення змін та доповнень № 1 від 10.07.2012 року. У т.ч. збільшено строк користування кредитом - з 08.05.2008 року по 07.05.2018 року включно. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів, між сторонами 08.05.2008 року укладений договір застави № 142, предметом якого є автомобіль марки КІА, модель Сееd SW 1.6, випуску 2008 року, шасі (кузов) № [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 1.6, колір зелений, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить застоводавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Запорізьким ВРЕР № 2 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 07.05.2008 року. Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на умовах кредитного договору № 247/710578 від 08.05.2008 року та договору застави № 142 від 08.05.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З аналізу фактичних обставин справи суд приходить до висновку про те, що з боку позичальника неналежним чином виконувались взяті на себе договірні зобов'язання зі своєчасної та в повному обсязі сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Станом на 02.04.2014 року заборгованість позичальника за кредитом становить 95 391 грн. 37 коп., прострочена заборгованість за кредитом становить 7 252 грн. 02 коп., заборгованість по відсоткам становить 899 грн. 16 коп., прострочена заборгованість по відсоткам становить 5 659 грн. 50 коп. На підставі п. 5.2 кредитного договору, в редакції договору про внесення змін та доповнень № 1 від 10.07.2012 року, позивачем нарахована пеня у розмірі 446 грн. 02 коп. Наявність заборгованості відповідачем не спростовано. Доказів погашення заявленої до стягнення суми боргу, [PERSON] суду не надано. Банком на адресу відповідача було направлено вимогу від 28.02.2014 року за вих. № 13206/965 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач на вказану вимогу відповіді не надав. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON], суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» має банківську ліцензії № 99 від 12.10.2011 року, видану Національним банком України, на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Зростання чи коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для тверджень про незаконність укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі ризики стосуються обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Щодо доводів [PERSON] про невідповідність умов кредитного договору в частині права перегляду банком розміру відсоткової ставки (її підвищення), суд зазначає наступне. Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Пунктом 2.7 кредитного договору сторони чітко закріпили випадки, коли кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів за цим договором, що не суперечить вимогам чинного законодавства України. Посилання [PERSON] на несправедливість умов кредитного договору в розумінні Закону України «Про захист прав споживачі», судом до уваги не приймається, оскільки відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаї, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивачем за зустрічним позовом не надано будь-яких письмових доказів, які б підтверджували той факт, що спірний кредитний договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі позичальника; при отриманні кредиту позичальник усвідомлював та гарантував, що умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам. За таких обставин, не можуть бути прийняті до уваги посилання [PERSON] на те, що певні умови кредитного договору носять дискримінаційний характер і порушують його права споживача (позичальника) за цим договором. Крім того, [PERSON] з вимогами про визнання недійсними окремих умов кредитного договору до суду не звертався. Позов [PERSON] не містить вимог про визнання недійсним кредитного договору № 247/710578 від 08.05.2008 року. Зустрічні позовні вимоги про визнання пунктів кредитного договору такими, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» і невідповідність їх чинному законодавству, а також вимоги про визнання недодержання банком вимог, що ставляться до правочинів, - за своєю суттю спрямовані на встановлення фактів, що мають юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або охоронюваного законом інтересу. Встановлення факту незаконності тих чи інших умов кредитного договору є лише елементом оцінки фактичних обставин справи при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. В силу ст. 16 ЦК України такі вимоги не можуть бути самостійним предметом спору. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов'язання банк привести кредитний договір № 247/710578 від 08.05.2008 року відповідно до вимог чинного законодавства, то слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Суду не надано доказів намагання чи наміру [PERSON] врегулювати з банком ти чи інші умови кредитного договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України. Отже, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] обрано невірний спосіб захисту свого права, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved