Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.09.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобовязалась повернути кредит та сплатити проценти, однак своїх зобовязань не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, а 09 серпня 2014 року [PERSON] померла. Позивач звернувся з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON], проте вказана претензія спадкоємцями задоволена не була, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали повністю, зазначили, що Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] вони не отримували. Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 29.09.2010 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яка разом умовами і правилами надання банківських послуг складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивачу було надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязалась повернути банку кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 09.08.2014 р. становить 14973,24 грн., а саме: 14707,51 грн. заборгованість за кредитом; 265,73 заборгованість по відсотками. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору від 29.09.2010 отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконала в повному обсязі, чим істотно порушила умови укладеного договору, а тому у позивача виникло право вимоги повернення кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору та статті 1048 ЦК України. 09 серпня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 298930. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Зважаючи на вказані вище норми, спадщину після смерті [PERSON] прийняли її дочка [PERSON], чоловік [PERSON] та неповнолітній син [PERSON], оскільки згідно довідки про склад сімї № 423 від 01 лютого 2014 року були зареєстровані разом з [PERSON], яка померла 09.08.2014, за адресою [ADDRESS] та постійно проживали разом з померлою на день її смерті. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердили й відповідачі. Також в матеріалах спадкової справи відсутні заяви про відмову від прийняття ними спадщини. Отже, спадкоємцями померлої 09.08.2014 [PERSON], які прийняли спадщину, є відповідачі у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 22.12.2014 позивач звернувся до нотаріальної контори до спадкоємців [PERSON] з вимогою про погашення ними заборгованості за кредитним договором, що підтверджується матеріалами спадкової справи. 27.01.2015 позивачем також була направлена вимога до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 вересня 2010 року, шляхом перерахування одноразового платежу в сумі 14973,24 грн. Вказана вимога позивача спадкоємцями [PERSON] залишена без задоволення. Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України на спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, покладено обов'язок звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, недотримання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна (в даному випадку неотримання відповідачами свідоцтв про право на спадщину), не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. За таких підстав, з урахуванням встановлених у справі обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позивач своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогою до спадкоємців [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором, розмір заявленої суми обґрунтований, а відповідачі прийняли спадщину у передбаченому законом порядку, проте не отримали свідоцтв про право на спадщину, що, на думку суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Проте в матеріалах справи відсутні докази та одночасно не доведено сторонами у справі, що спадкове майно після смерті [PERSON] відсутнє або його вартість є меншою від заявленого позивачем розміру заборгованості. Разом з тим, статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Передбачений цією нормою процесуального права принцип змагальності сторін знайшов своє відображення також у положеннях ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. З наведених норм процесуального права вбачається, що як правило, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, самостійно збирають та подають докази до суду. Однак, у випадках, коли подання того чи іншого доказу для осіб, які беруть участь у справі, становить певні складнощі єдиноможливим правомірним способом одержання необхідних доказів є звернення з клопотанням про витребування потрібних стороні доказів до суду. Витребування доказів за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, є обов'язком суду. Проте з власної ініціативи суд витребовувати докази не має права. З матеріалів справи вбачається, що на порушення положень ч.1\~ст.1282 ЦК України\~та наведених норм процесуального права сторони не виконали свого обов'язку довести ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, зокрема не надали суду докази, які підтверджують або спростовують вартість одержаного у спадщину майна та частку кожного із них у спадщині, хоча судом відповідачам роз'яснювалися їх процесуальні права та обов'язки, зокрема наведені вище. Позивач же явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив. Разом із тим, невиконання сторонами обов'язку надання доказів, не дає суду права відмовити у задоволенні зазначеного позову. Тому, на думку суду, з відповідачів слід стягнути заборгованість але у розмірі, який відповідає частці кожного із них у спадщині, і в межах вартості майна, одержаного у спадщину. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved