Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач 04.06.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,0240 га, розташовану на території Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якого серед іншого увійшло право власності на вказану вище земельну ділянку. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] , не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги майна померлого, яка прийняла спадщину та отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового мана, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування на земельну ділянку в позасудовому порядку, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував право власності за собою. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Представник відповідача - Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2017 року; копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2015 року; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2019 року, яка видане приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Головач О.Р., та зареєстроване в реєстрі за № 317; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області № 13-6018/16-17-СГ від 27.09.2017 року; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-460551295 від 11.08.2017 року; довідку Смереківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 4 від 09.01.2018 року; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55635986 від 27.03.2019 року; заяву відповідача про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved