Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 04.07.2011р. з відповідачкою був укладений договір №б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, станом на 02.04.2018 р. у відповідачки виникла заборгованість в сумі 34641,15 грн., яка до цього часу не сплачена, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву, у якій підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити та розглянути справу за його відсутністю. Крім того, представник позивача зазначив, що не погоджується із клопотанням відповідачки про застосування строку позовної давності, оскільки згідно п.1.1.7.31 Умов та правил надання банівських послуг вважає дане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, адже термін позовної давності згідно договору складає 50 років, щодо вимог банку з повернення кредиту (тілу), сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів, витрат банку, тому просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності. Відповідачка у судове засідання не з»явилася, від її представника надійшла заява, у якій вона визнала позов частково, а саме тіло кредиту у сумі 2302,50 грн., розмір пені визнала частково, за 1 рік - 1200,00 грн., проценти - 800,62 грн., судовий збір у сумі - 1762,00 грн, надала суду заяву, у якій зазначила, що додаткова угода щодо продовження строків позовної давності не укладалася. Просила суд розглянути справу за їхньої відсутності та застосувати строки позовної давності. Суд постановив розглядати справу у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала. Факт укладання між сторонами кредитного договору підтверджується анкетою- заявою, копією договору №б/н від 04.07.2011 р., що не оспорюється сторонами. Розмір заборгованості відповідачки перед банком відповідно до розрахунку складає 34641,15грн., з якої : тіло кредиту -2302,50 грн., нараховано відсотків за користування кредитом- 800,62 грн., нараховано пені - 29412,26 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) -1625,77 грн. Згідно п.1.1.7.31 Витягу з умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності становить 50 років. Однак, згідно ст.258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає, що до вимог про стягнення позивачем пені у сумі 29412,26 грн., слід застосувати позовну давність та стягнути з відповідачки на користь позивача пеню за один рік у сумі 1200,00 грн., згідно наданого розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, та враховуючи клопотання представника відповідачки щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. - фіксована частина та 1625,77грн. - процентна складова, не підлягає задоволенню, оскільки є такими, що суперечать чинному законодавству. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, а якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачка не надала суду належних доказів повної сплати заборгованості, не спростувала в повній мірі наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Доводи відповідача викладені у заяві знайшли своє підтвердження при розгляді справи щодо застосування строків позовної давності, тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідачки слід стягнути заборгованість у сумі 4303,12 (чотири тисячі триста три гривні 12 копійок) грн. за кредитним договором №б/н від 04.07.2011 року, яка складається з наступного: тіло кредиту - 2302,50 грн., відсотки за користування кредитом- 800,62 грн., пеня - 1200,00 грн. Крім того, вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, присуджує з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.04.2018 р. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial