Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н в розмірі 12932 грн. 18 коп., в якому зазначено, що відповідно до договору, укладеного 24 жовтня 2010 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розмірі 2000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконував передбачені договором зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2010 року станом на 24 березня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1958 грн. 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9881 грн. 21 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 592грн. 01 коп., а всього 12932 грн. 18 коп., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував, що користувався кредитними коштами, наданими позивачем по справі, визнав заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1958 гривень 96 копійок. Заперечував проти розміру нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами, зазначивши, що зміна процентної ставки з ним не узгоджувалась, жодних смс-повідомлень з цього приводу він не отримував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 24 жовтня 2010 року [PERSON] було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.5,53,84). Підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 8-31). Відповідно заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивачу [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» видавалось декілька карток (а.с.89), в тому числі і картка № 5168742309826216 зі строком дії липень 2017 року (а.с.88), № 5168742330376686 зі строком дії січень 2018 року (а.с.87). Як вбачається з довідки ПАТ «КБ Приватбанк», старт карткового рахунку відбувся 23 жовтня 2013 року. 26 жовтня 2013 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000 гривень (а.с.83). З виписки по картковому рахунку № 5168742309826216 вбачається, що відповідач [PERSON]Л користувався кредитними коштами та здійснював їх часткове повернення (а.с.54-64). 23 жовтня 2010 року на підставі заяви [PERSON] (а.с.69) позивачем було здійснено перевипуск кредитної картки та видано відповідачу по справі картку № 5168742330376686, що не оспорюється сторонами. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 24 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Сторони узгодили розмір та термін внесення щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.6,7). Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадку невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобовязання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 вище зазначених Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.\~ Відповідно до розрахунку позивача по справі (а.с.4) станом на 24 березня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 24 жовтня 2010 року становить 12932грн 18 коп і складається із: заборгованості за кредитом 1958 грн. 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 9881 грн.213 коп., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 592 грн.01коп. Суд на підставі вищевикладених доказів дійшов висновку про неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору в частині погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1958 гривень 96 копійок, яка підлягає стягненню із відповідача, який визнав позов в цій частині, на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитом суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3\~ст.1056-1 ЦК України\~передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, уразі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4\~ст.1056-1 ЦК України). Не зважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч.5\~ст.1056-1 ЦК України. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч.6\~ст.1056-1 ЦК України). У п. 28\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин»\~ передбачено, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно п. 1.1.3.2.3 банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.7.3 проценти за користування Кредитом нараховуються за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, що відповідає нормі частини 1\~ст. 1048 ЦК України\~щодо одержання від позичальника процентів саме від суми позики. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що згідно абзацу 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641 - 642 ЦК України\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить\~статті 1056-1 ЦК України\~зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку і не бере до уваги в якості доказів на підтвердження узгодження із позичальником збільшення процентної ставки роздруківки з програмного комплексу про направлення смс-повідомлень (а.с.71-72), отримання яких до того ж заперечувалось відповідачем. Як вбачається з інформації про тарифи (а.с.6-7), сторони дійшли згоди про базову відсоткову ставку 2,5% на місяць, отже, 30 % на рік. З пояснень представника ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні та з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] до 01 вересня 2014 року нараховувались відсотки за користування кредитом за ставкою 27,6 % на рік. Як пояснив представник позивача і це не заперечував відповідач по справі, відсотки нараховувались за ставкою нижчою, ніж обумовлена умовами договору з огляду на те, що [PERSON] є постійним клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк». Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам за договором від 24 жовтня 2010 року (а.с.4), які станом на 24 серпня 2014 року обчислені з розрахунку 27,6% річних і становлять 58 гривень 61 копійка, оскільки зміна банком процентної ставки в сторону зменшення не порушує прав позичальника. При визначенні розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом з 01 вересня 2014 року по 24 березня 2017 року суд виходить з\~ погодженої сторонами процентної ставки по кредиту 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Процентна ставка складає 2,5% на місяць, тобто 30% на рік. З розрахунку 360 днів у році, що передбачено у договорі, щоденний процент становить 0,083%. Тому заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2014 року (часу збільшення процентної ставки) по 24 березня 2017 року (дата, станом на яку предявлено позовні вимоги) є добутком 1958 грн. 96коп - поточної та простроченої заборгованості за тілом кредиту за 936 днів (з 01 вересня 2014 року по 24 березня 2017 року включно) і становить 1521грн 88коп. 936 днів х 0,083% х 1958 грн 96 коп :\~100% З огляду на викладене, заборгованість відповідача за процентами за весь період користування кредитом дорівнює 1580 грн 49 коп (58грн 61коп до 01 вересня 2014 року та 1521 грн 88 коп після 01 вересня 2014 року) і підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 592 грн. 01 коп., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівка Донецької області. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] на час укладення договору та утворення заборгованості за кредитом значиться зареєстрованим в [INFO], що підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.32) та витягом із реєстру Костянтинівської територіальної громади про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані (а.с.41-42), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення із відповідача штрафів задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 24 березня 2017 року, тобто у період дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконав належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором б/н від 24 жовтня 2010 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 24 березня 2017 року в загальному розмірі 3539 грн. 45 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1958 грн. 96 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1580 грн. 49 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Відповідно\~до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, повязані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 437 грн 91 коп.

Outcome: partial