Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач 07 вересня 2015року звернувся до суду з позовом до КЗ «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та Новоодеської ЦРЛ про стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, за неврахований період. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №1419/1509/2013 від 26 лютого 2013 р. частково задоволено його позов до Новоодеської центральної районної лікарні, головного лікаря Новоодеської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, оплату за певний проміжок часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а саме визнано наказ про його звільнення незаконним, поновлено на раніше займаній посаді та стягнуто з Новоодеської центральної районної лікарні на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також стягнуто моральну шкоду та судовий збір. Вищевказане судове рішення вступило в законну силу та 16.04.2013року видано виконавчий лист. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.06.2013року у виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа замінено боржника з Новоодеської центральної районної лікарні на КЗ «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», ухвала вступила в законну силу 20.06.2013 року. В подальшому рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/957/13-ц від 15 січня 2014 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON], визнано недійсним запис про звільнення його за власним бажанням виконаний у трудовій книжці за № 43 від 05 липня 2012 р., зобовязано Новоодеську центральну районну лікарню Миколаївської області внести запис в трудову книжку позивача про визнання недійсним запису про його звільнення за власним бажанням із займаної посади та запис про поновлення його на цій посаді і роботі на підставі рішення суду. 30.07.2015 року інспектором відділу кадрів Новоодеської ЦРЛ було внесено запис в трудову книжку [PERSON] про визнання недійсним запису №43 від 05 липня 2012 р. Позивачу було нарахована середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу з 06.07.2012 р. по день винесення рішення суду - 26.02.2013 р., проте по теперішній час він фактично перебуває у вимушеному прогулі, оскільки не видано наказ про поновлення його на роботі і не зроблено відповідний запис в трудовій книжці. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст.235 Кодексу законів про працю України позивач просив суд зобовязати відповідачів нарахувати та виплатити йому середньомісячну заробітну плату за неврахований час вимушеного прогулу в період з 26.02.2013року по день поновлення на роботі. 01 березня 2016року позивач надав до суду заяву про уточнення своїх позовних вимог та просив крім зобовязання відповідачів нарахувати та виплатити йому середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу просив стягнути з відповідачів на свою користь 4000грн. моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд справи враховуючи, що представник відповідача повторно не зявився в судове засідання без поважних причин, а представник позивача просить розглянути справу без відповідач, який ухиляється від явки в суд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до КЗ «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», Новоодеської ЦРЛ слід задовольнити частково. Так судом встановлено, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №1419/1509/2013 від 26 лютого 2013 р. частково задоволено позов [PERSON] до Новоодеської центральної районної лікарні, головного лікаря Новоодеської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, оплату за певний проміжок часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а саме визнано наказ по Новоодеській ЦРЛ №46-к від 05.07.2012 р. про звільнення [PERSON] з посади робітника з обслуговування та поточного ремонту споруд, будівель і обладнання Бузької амбулаторії загальної практики - сімейної медицини незаконним, поновлено його на вказаній посаді, стягнуто з Новоодеської центральної районної лікарні на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 06.07.2012 р. по день винесення рішення суду - 26.02.2013 р., а також стягнуто з Новоодеської центральної районної лікарні на користь позивача 2000грн. моральної шкоди та сплачений при подачі позову судовий збір. Вищевказане судове рішення вступило в законну силу, та 16.04.2013року на його виконання видано виконавчий лист. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області № 482/929/13-ц від 13.06.2013року замінено боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа з Новоодеської центральної районної лікарні на КЗ «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», ухвала вступила в законну силу 20.06.2013 р. та на підставі неї 27.08.2013 р. державний виконавець виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження та направив її сторонам. Як вбачається із мотивувальної частини ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/929/13-ц від 13.06.2013року підставою для заміни сторони боржника у провадженні з виконання рішення Новоодеського районного суду №1419/1509/2013 від 26 лютого 2013 року про поновлення [PERSON] на роботі стало те, що згідно рішення Новоодеської районної ради від 15 серпня 2012 року № 5 та статуту комунального закладу «Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги»затвердженого вищевказаним рішенням Новоодеської районної ради, Бузька амбулаторія загальної практики сімейної медицини, з якої було незаконно звільнено позивача з 01.01.2013р. підпорядкована новоствореному Комунальному закладу «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». З наведеного вбачається, що належним відповідачем у позові [PERSON] про зобовязання нарахувати та виплатити середньомісячну заробітну плату за вимушений прогул за період 26.02.2013року по день поновлення на роботі є Комунальний заклад «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/957/13-ц від 15 січня 2014 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON], а саме визнано недійсним запис за № 43 від 05 липня 2012 р. виконаний у трудовій книжці [PERSON] про звільнення його за власним бажанням з посади робітника з обслуговування та поточного ремонту споруд, будівель і обладнання Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини, зобовязано Новоодеську центральну районну лікарню Миколаївської області внести запис в трудову книжку позивача про визнання недійсним запису в трудовій книжці за № 43 від 05 липня 2012 р. про його звільнення за власним бажанням із займаної посади та запис про поновлення його на цій посаді і роботі на підставі рішення суду. 30.07.2015 року інспектором відділу кадрів Новоодеської ЦРЛ було внесено запис в трудову книжку [PERSON] про визнання недійсним запису №43 вчиненого згідно Наказу №111 від 30.07.2015року. Крім того [PERSON] була нарахована і виплачена середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу з 06.07.2012року по день винесення рішення суду про поновлення на роботі 26.02.2013року. Однак позивач по теперішній час перебуває у вимушеному прогулі, адже досі не було видано наказу про поновлення його на роботі та посаді і не зроблено відповідний запис у його трудовій книжці, а отже відповідно ст.235 КЗпП України він має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що триває з вини роботодавця. Таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині зобовязання КЗ «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» нарахувати та виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2013року по день поновлення на роботі підлягають задоволенню, а в частині тотожних вимог до Новоодеської ЦРЛ слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно зясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. У відповідності з ст.88 ЦПК України з відповідача КЗ «Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі ст. .235 КЗпП України, ч. 1 ст. 1167 ЦК

Outcome: partial