Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа: [PERSON] та просила визнати недійсним договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9100171 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і [PERSON] 30.12.2013р., посилаючись на те, що 07.06.2014р. біля 14 години 10 хвилин в с.П.П.Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області мала місце ДТП за участю автомобіля «Ваз», держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON] і автомобілем «Шкода», держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Дана ДПТ сталася з вини водія автомобіля «Ваз», держномер [NUMBER] [PERSON], який був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області. При цьому до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» було надано договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9100171 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і [PERSON] 30.12.2013р. для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування. Але, згідно інформації, наявної у ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» та МТСБУ, бланк даного Полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9100171 не використаний, страховий платіж за вищевказаний страховий поліс до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надходив, звіт про оформлення страхового полісу агентом ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надано. У зв*язку із наведеним, а також тим, що [PERSON] або [PERSON] не надали будь-яких підтверджуючих документів про сплату страхового платежу, просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 983, 988 ЦК України, ст.ст. 8, 16, 18 Закону України «Про страхування». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на відсутність у відповідача і третьої особи доказів сплати страхового платежу, вказував, що йому, як представнику ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», не відомо, хто підписав страховий поліс №АС/9100171, чи має ця особа повноваження укладати договори від імені ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і звідки в неї номерний бланк страхової компанії, що в сукупності вважав достатніми доказами недійсності договору страхування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 25) і конвертом, повернутим на адресу суду за закінченням терміну його зберігання на пошті (а.с. 26-27), заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Третя особа [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснив про те, що він має нотаріально посвідчену довіреність, надану йому 06.09.2010р. [PERSON], саме він 30.12.2013р. укладав і підписував договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9100171 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» від імені [PERSON], цей договір укладався зі страховим агентом ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» [PERSON] (а.с. 38 - візитівка), який здійснює свою діяльність на узбіччі дороги, саме цій особі він, [PERSON], 30.12.2013р. передав страховий платіж в сумі 545 грн., письмових доказів про це він не має, оскільки сам страховий поліс є, на його думку, документом, що підтверджує сплату страхового платежу і укладення договору. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 07.06.2014р. біля 14 години 10 хвилин в с.П.П.Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області мала місце ДТП за участю автомобіля «Ваз», держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON] і автомобілем «Шкода», держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON], про що працівниками ДАІ складена довідка №9397454 (а.с. 11 - копія довідки). Дана ДПТ сталася з вини водія автомобіля «Ваз», держномер [NUMBER] [PERSON], який був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпроАП постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області (а.с. 6 - копія постанови суду). У зв*язку з даним страховим випадком до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» було надано договір страхування у вигляді страхового полісу №АС/9100171 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і [PERSON] 30.12.2013р. для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування (а.с. 5 - копія страхового полісу). Як вказував представник позивача, згідно інформації, наявної у ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» та МТСБУ, бланк даного Полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9100171 не використаний, страховий платіж за вищевказаний страховий поліс до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надходив, звіт про оформлення страхового полісу агентом ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не надано, що підтверджував витягом із автоматизованої централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 7 - копія витягу). У зв*язку із наведеним, а також тим, що [PERSON] або [PERSON] не надали будь-яких підтверджуючих документів про сплату страхового платежу, представник позивача просив визнати недійсним договір страхування у вигляді страхового полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» і [PERSON] 30.12.2013р. Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров*ю, майну третьої особи. Відповідно до частини 2 ст.18 Закону України «Про страхування», факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Згідно зі ст.988 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках встановлених законом. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, що його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до частини 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст.998 ЦК України, договір страхування є нікчемним або визнається недійсним, у випадках, встановлених нормами Цивільного кодексу України. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку. У відповідності до ст.983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. В даному спірному випадку в матеріалах справи є страховий поліс №АС/9100171 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що відповідно до правил частини 2 ст.18 Закону України «Про страхування» підтверджує факт укладення договору страхування. При цьому, у вказаному вище страховому полісі зазначено про те, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме: з 00 годин 00 хвилин 31.12.2013р. до 30.12.2014р. включно, що відповідає правилам банкетної норми ст.983 ЦК України. Також, страховий поліс містить зазначення про те, що страховий платіж в сумі 545 грн. сплачений 30.12.2013р. о 13.00 годині, що є доказом сплати цієї суми страхувальником і надання про оплату страхового платежу додатних письмових доказів законом не вимагається. Таким чином, страховий поліс №АС/9100171 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить усі обов*язкові дані згідно ст.16 Закону України «Про страхування», а тому посилання представника позивача на те, що в даному страховому полісі відсутні відомості про вид платіжного документу, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтовані на вимогах закону. Що стосується витягу із автоматизованої централізованої бази даних МТСБУ, наданого позивачем, то даний документ не може бути визнаний судом належним і допустимим доказом відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки він наданий самим позивачем і відсутність в централізованій базі даних МТСБУ відомостей про використання бланку само по собі не може бути правовою підставою для визнання договору страхування недійсним, оскільки внесення відомостей про використання номерних страхових бланків до централізованої бази даних МТСБУ є лише технічним питанням працівників страхових компаній. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed