Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 07 лютого 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 27 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 03 лютого 2015 року позичальник [PERSON] помер. Відповідно до чинного законодавства спадкоємці померлого мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 03 лютого 2015 року по 03 серпня 2015 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачка [PERSON], що підтверджується копіями паспортів спадкодавця та відповідачки, в яких адреса реєстрації обох зазначена: [ADDRESS]. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України 09 березня 2017 року позивачем до Бердянської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора. Із відповіді нотконтори від 04 квітня 2017 року вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідачка не відмовилась від спадщини у передбачений законодавством шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, тому вважається такою, що прийняла спадщину до складу якої, у тому числі, входять кредитні зобовязання померлого позичальника, тобто спадкування обовязків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач зазначив, що згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 29 листопада 2017 року банком до [PERSON] було направлено лист-претензію, в якому позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій відповідачкою виконано не було. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість за кредитним договором б/н від 07 лютого 2006 року становить 79\~982,18 грн., яка складається із наступного: 13\~597,36 грн. заборгованість за кредитом, 66\~384,82 грн. заборгованість за відсотками. На підставі ч. 1 ст. 1282 ЦК України позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідачки. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив та заперечень проти позову не надала. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до укладеного із ПАТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 07 лютого 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 27 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надав спадкодавцю картку та кредитні кошти. [PERSON] не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свої зобовязання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] допущені порушення зобовязання за кредитним договором, і на день його смерті сума заборгованості становить 79\~982,18 грн., яка складається із наступного: 13\~597,36 грн. заборгованість за кредитом, 66\~384,82 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 313326, виданого 04 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, 03 лютого 2015 року [PERSON] помер. Підписуючи анкету-заяву, місцем свого проживання [PERSON] зазначив квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. З паспорта відповідачки [PERSON] серії СВ 609980 вбачається, що її місце проживання також зареєстровано за вищевказаною за адресою. Аналіз норм\~\~ст.ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику про спадкування» судам розяснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу. 09 березня 2017 року позивачем до Бердянської міської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, відповідно до якої ПАТ КБ «ПриватБанк» просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після померлого [PERSON], включити кредиторські вимоги позивача в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 79\~982,18 грн. 22 березня 2017 року завідуючою Бердянської держнотконторою [PERSON] на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено відповідь, з якої вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». 29 листопада 2017 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-претензію про сплату останньою вищевказаної заборгованості. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи № 110/2017 до майна померлого [PERSON] вбачається, що її заведено на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого. Будь-які спадкоємці померлого до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не звертались. Відповідно до інформації відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 13 грудня 2018 року № 6441 станом на 03 лютого 2015 року за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована одна особа, а саме [PERSON] За даними Реєстру територіальної громади м. Бердянська та архівної картотеки з питань реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання громадян відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою з 03 лютого 2012 року за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що на момент смерті боржника останній не був зареєстрований за місцем реєстрації відповідачки, доказів того, що вказані особи проживали разом, позивачем суду не надано. У відповідності із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При зясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обовязки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. У відповідності із ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту прийняття відповідачкою [PERSON] спадщини після смерті боржника [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed