Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з відповідачем 13 вересня 2014 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт згідно з якою відповідач отримав кредит у розмірі 9820,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення здійснюється щомісячно з 01 по 25 число. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. Умови Генеральної угоди відповідачем не виконуються у зв`язку з чим відповідач станом на 03 квітня 2018 року має заборгованість в сумі 25072,55 грн., яка складається із: 8210,58 грн. - заборгованість за кредитом; 2,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13465,22 грн. заборгованість по комісії та пені; 3393,82 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість у розмірі 25072,55 грн. за кредитним Генеральною угодою від 13 вересня 2014 року та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні додав до матеріалів справи довідку про надання кредитної карти та виписку по рахунку. Позов підтримав, просив суд стягнути на користь позивача заборгованість у сумі 25072,55 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву суду не направила. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. 13 вересня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правилам надання продукту кредитних карт з метою створення сприятних умов для виконання позичальником(відповідачем) зобов`язань по кредитному договору № SAMDN50000057098565 від 24 січня 2012 року. Згідно з умовами зазначеної угоди сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту: по договору № 1 проценти на 2148,61 грн., комісію на 291,52 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 975,17 грн. Згідно з умовами угоди сторони встановили, що на дату підписання цієї угоди розмір заборгованості за договором 1 складає 17820,55 грн.(1.1.2). Дата остаточного погашення заборгованості за договорами встановлено сторонами 31 березня 2015 року. Пункт 2.1 генеральної угоди встановлено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 9820,55 грн. на строк 6 місяців з 13 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 9820,55 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,001 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1636,76 грн. для погашення заборгованості по кредиту яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності із Умовами та правилами. Дата останньої погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 березня 2015 року. Пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 3415,30 грн. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Банк умови договору виконав. Свої ж зобов`язання по кредитному договору відповідач належним чином не виконав. Заборгованість відповідача по кредитному договору згідно з розрахунком позивача станом на 03 квітня 2018 року становить 25072,55 грн. яка складається із: 8210,58 грн. - заборгованості за кредитом; 2,93 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 13465,22 грн. заборгованості по комісії та пені; 3393,82 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Розмір заборгованості відповідачем не оспорено. На думку суду, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 8210,58 грн. заборгованості по кредиту є обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Згідно з умовами кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, укладений на 6 місяців, дата строку його дії до 31 березня 2015 року (п. 1.1.3, 2.1). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Так як умовами укладеного договору не передбачений розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, а тому право позивача на стягнення відсотків за користування кредитними коштами може бути задоволено тільки у межах погодженого сторонами строку кредитування, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 01 квітня 2015 року. Станом на 31 березня 2015 року заборгованість відповідача по відсоткам складала 0,42 грн., а тому саме в цій сумі підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по відсоткам. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і комісію за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 вересня 2014 року посилався на Витяг з Тарифів банку, які суду не надав, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою. З врахуванням правової позиції висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог, і який не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 вересня 2014 року. Позивачем також не надано суду підписаних відповідачем Тарифів. В зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача 13465,22 грн. заборгованості по комісії та пені задоволенню не підлягають. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Вимоги позивача стягнути з відповідача 3798,87грн. штрафу відповідно доп.2.2Генеральної угоди підлягають до задоволення, оскільки пред`явлені в межах обумовленої сторонами суми згідно умов п.2.2 договору. В зв`язку з викладеним позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 13 вересня 2014 року в сумі 11604,82 грн., а саме: 8210,58 грн. - заборгованість за кредитом; 0,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3393,82 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 815,45 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 46,28 %).

Outcome: partial