Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач 05.09.20 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, що надійшов до суду 08.09.20 р.. Позов обґрунтований тим, що сторони уклали шлюб 22.01.07 р. у муніціпалітеті Арадіппо, район Ларнака, Кіпр. Сторони періодично проживали то в Україні, то на Кіпрі. За час окремого проживання сторони втратили взаємні почуття. Вони мають відмінні інтереси, різне коло спілкування. Шлюбні відносини між сторонами припинились з вересня 2010 р. і вони припинили спілкування. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного побуту. За час шлюбу у сторін не було спільних дітей та майна. Покликаючись на ст. 55, ч. ч. 2, 3 ст. 56, 3, 13 СК України, ч. 1 ст. 51 Конституції України, зазначає, що сім`я сторін існує формально. Він є громадянином Ізраїлю, де і проживає. Відповідач є громадянкою України. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. За ухвалою суду від 12.10.20 р. провадження у справі відкрито. Копію вказаної вище ухвали суду, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем отримано під розпис 29.10.20 р.. За станом на 23.11.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала, хоча 01.11.20 р. подала до суду заяву, яку суд не має підстав вважати відзивом на позовну заяву та враховувати при вирішенні спору, так як заява не оформлена як відзив на позовну заяву ( ст. 178 ЦПК України) і не містить у додатку документа, що підтверджував би надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачеві, у якій відповідач зазначила, що позивач як її чоловік ніс відповідальність за цей їх шлюб за законами Ізраїлю. Суд у подружжя - у м. Кфар - Сабі , куди позивач може звернутись із заявою. У позовній заяві неправильно вказано, що позивач надав оригінал свідоцтва про шлюб, так як він знаходиться у неї; на Кіпрі сторони не проживали, а перебували лише 2 дні, коли і взяли шлюб; сторони не проживали періодично в Україні, так як працювали у Ізраїлі, а в Україну приїжджали на нетривалі відпустки; у 2010 р. стосунки між сторонами припинились не з її вини, а у зв`язку з агресивністю позивача та його станом здоров`я; сторони продовжують спілкування між собою і на даний час. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони не проживають спільно і проживають у різних країнах (позивач - у Ізраїлі, а відповідач - в Україні з 11.12.13 р.), не мають спільних неповнолітніх дітей, тривалий час не підтримують подружніх стосунків (з 2010 р.), позивач не бажає збереження цього свого шлюбу, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як стверджується перекладом свідоцтва про шлюб (форма Д - п. 12 (4) від 22.01.07 р., виданого муніціпалітетом Арадіппо, район Ларнака, Кіпр, сторони уклали між собою шлюб 22.01.07 р.; реєстраційний запис № 11 275. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є іноземцем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Суд у справі керується загальними правилами, визначеними у ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. ст. 27, 28 ЦПК України. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України). Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них (ч. 2 ст. 28 ЦПК України). Суд враховує, що на момент подання позову про розірвання шлюбу відповідач проживає на території України, а позивач визнав юрисдикцію Ковельського міськрайсуду Волинської області для вирішення спору про розірвання шлюбу і це відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач наміру на збереження вказаного шлюбу не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати. Судові витрати у справі в сумі, понесені позивачем, слід стягнути на його користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved