Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач 10.01.2018 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.03.2005 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку із тим, що вони з відповідачем з вересня 2013 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, позивач змушена звертатись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 23.01.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 26.03.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні зазначила, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснила суду, що вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини та не проживають разом з вересня 2013 року, наміру зберігати даний шлюб вона не має. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, позивач проти проведення заочного розгляду та постановлення по справі заочного рішення не заперечувала, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 23.03.2005 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №351, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення позивача, вони з відповідачем проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства з вересня 2013 року, намірів зберігати шлюб позивач не має. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved