Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладене кредитний договір №22039117416, відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит на суму 34 425,00 доларів США під 13,800 % річних, з остаточною датою погашення кредиту - 15.08.2015, цільове використання кредиту - покупка автомобіля, а позичальник зобов'язується отримати кредит за програмою «Авто в кредит». 18.08.2008 між банком (заставодержатель) та [PERSON] (заставодатель) було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого, заставодавець передає заставодержателю у заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме автомобіль марки: HONDA CR-V, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], державний № [NUMBER], що належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане ВРЕВ-11 УДАІ в м. Києві 14.08.2008. У термін, передбачений кредитним договором, кредитні кошти у повній сумі повернуті не були. З метою захисту своїх порушених прав, позивач звернувся до відповідача з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про те, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Судом встановлено, що 15.08.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладене кредитний договір №22039117416, відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит на суму 34 425,00 доларів США під 13,8 % річних, з остаточною датою погашення кредиту - 15.08.2015, цільове використання кредиту - покупка автомобіля, а позичальник зобов'язується отримати кредит за програмою «Авто в кредит». 18.08.2008 між банком (заставодержатель) та [PERSON] (заставодатель) було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого, заставодавець передає заставодержателю у заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме автомобіль марки: HONDA CR-V, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], державний № [NUMBER], що належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане ВРЕВ-11 УДАІ в м. Києві 14.08.2008. На підставі пункту 3.2 кредитного договору 15.08.2008 кошти в сумі 34 425,00 доларів США були видані [PERSON], що підтверджується заявою на видачі готівки №OUDZ7401). Відповідач не дотримується умов кредитного договору, щомісячно, відповідно до графіку, не погашає кредит та не сплачує відсотки за його користування 06.11.2014 відповідачу надіслана вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань № 114-0-0-00/15-8379. якою було зобов'язано у 30-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Загальна сума заборгованості станом на 21.01.2015 за кредитним договором № 22039117416 від 15.08.2008 складає 258 877,74 доларів США, шо еквівалентно по курсу НБУ становить 4 086 321,69 грн., із них: заборгованість за кредитом - 37 465,25 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 591 379,79 грн.; заборгованість за відсотками - 26 358,64 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 416 064,67 грн.; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 195 053,85 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 3 078 877,23 грн. Відповідно до п.п. 3.13, 3.14 кредитного договору, банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим договором у разі не виконання або неналежного виконання позичальником умов договору. У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за договором, у тому числі у випадку не виконання позичальником зобов'язань з дострокового погашення заборгованості, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника, за власним вибором звернути стягнення на предмет застави будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, або одержати відшкодування з майна позичальника. Так, відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Системний аналіз положень ст.ст. 590, 591 ЦК України, дає підстави для висновку, що загальним порядком звернення стягнення на предмет застави є стягнення на підставі судового рішення шляхом його продажу з публічних торгів. Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 592 ЦК України, передбачено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Поруч з наведеним, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; Крім того, відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. Пункт 2 ч. 1 ст. 26 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає право обтяжувала на продаж предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Системний аналіз наведених положень закону та обставин, дає підстави для висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved