Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач 06.07.2015 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.12.2014 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка виступила в якості поручителя, взяли на себе солідарне зобов'язання відшкодувати [PERSON] грошові кошти на загальну суму 25000,00 грн., проводячи заборгованість щомісячно в розмірі 3000,00 грн., починаючи з 05.02.2015 року, на підтвердження чого відповідачі надали письмові розписки. В порушення взятого на себе зобов'язання, відповідачі жодного разу, щомісячний платіж не погасили, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права, у якому останній просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів, суму боргу в розмірі 18000,00 грн., проценти в розмірі 3520,87 грн., 3% річних 129,44 грн., та інфляційну складову боргу в розмірі 2511,00 грн., всього на загальну суму 20640,44 грн. 04.08.2015 року під головуванням судді Морозова М.О., у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду (а.с. 18). 26.11.2015 року, позивач в судовому засіданні подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно яких, просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів, суму боргу в розмірі 25000,00 грн., проценти в розмірі 2962,40 грн., 3% річних 379,37 грн., та інфляційну складову боргу в розмірі 2481,00 грн., всього на загальну суму 30822,77 грн. та витрати за оголошення у пресі у розмірі 420,00 грн. (а.с. 48-61). Ухвалою суду від 26.11.2015 року із занесення до журналу судового засідання, заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято (а.с. 60-61). 25.01.2016 року згідно розпорядження №63 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авто-розподіл справи у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Морозова з 07.12.2015 року по теперішній час в провадженні якого знаходилась згадана цивільна справа (а.с. 68). 25.01.2016 року здійснено повторний авто-розподіл справи в програмі КП-Д3 та справа розподілена судді Ключнику А.С. (а.с. 69). Ухвалою суду від 09.02.2016 року, під головування судді Ключника А.С., згадану справу прийнято до провадження та призначено судове засідання (а.с.70). 29.03.2016 року у судовому засіданні позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив, стягнути на його користь солідарно з відповідачів, суму боргу в розмірі 25000,00 грн., 3% річних 379,37 грн., та інфляційну складову боргу в розмірі 2481,00 грн., всього на загальну суму 27860,00 грн. та судові витрати (а.с. 77-82). Ухвалою суду від 29.03.2016 року із занесення до журналу судового засідання, заяву про уточнення позовних вимог, прийнято (а.с.83-84). У судовому засіданні 28.04.2016 року, позивач та його представник [PERSON] позов, з урахуванням уточнених вимог, підтримали та просили задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі до суду черговий раз не з'явились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що 25.12.2014 року, відповідач [PERSON] визнав свою вину в заподіянні шкоди [PERSON] на суму 25000,00 грн., та взяв на себе солідарне зобов'язання з матір'ю та сестрою, погасити розмір заподіяної шкоди протягом восьми місяців по 3000,00 грн. щомісячно, з першого понеділка місяці, починаючи з 05.02.2015 року (а.с. 7). Відповідач [PERSON] визнала вину в заподіянні шкоди [PERSON] на суму 25000,00 грн., та взяла на себе солідарне зобов'язання з сином та дочкою, погасити розмір заподіяної шкоди протягом восьми місяців по 3000,00 грн. щомісячно, з першого понеділка місяці, починаючи з 05.02.2015 року (а.с.8). Відповідач [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], разом із матір'ю [PERSON], виступила поручителем, у відшкодуванні шкоди [PERSON] на суму 25000,00 грн., щомісячно по 3000,00 грн., починаючи з лютого місяця (а.с.9). Відповідачі ж не виконують взяті на себе зобов'язання, протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов'язання, то позивач правомірно просить стягнути кошти, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповідачів. Що стосується вимог про солідарне стягнення з відповідачів, 3% річних 379,37 грн., та інфляційну складову боргу в розмірі 2481,00 грн., суд приходить до висновку про задоволення в цій частині вимог, виходячи з наступного. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки укладеними між позивачем та відповідачами зобов'язань, передбачено, умови та порядок виплати коштів, а саме: терміном 8 місяців, щомісячно по 3000,00 грн., починаючи з 05.02.2015 року, та сплати відсотків за даним зобов'язанням не передбачено, то позивачем вірно розраховано період за який повинні сплачуватись, 3% річних та інфляційна складова боргу, у відповідності до ст. 625 ЦПК України, яка розрахована позивачем починаючи з 05.02.2015 року, оскільки, заборгованість у відповідачів по сплаті, щомісячного платежу у розмірі 3000,00 грн., виникла з 05.02.2015 року. Як, встановлено в судовому засіданні, з того часу відповідачі щомісячні зобов'язання жодного разу не виконували. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6) ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, позивач поніс витрати, пов'язані з публікацією в газеті оголошення про виклик відповідачів у судове засідання (а.с. 46) у розмірі 420,00 грн. (а.с. 57), які підлягають стягненню з відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 06.07.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. (в редакції станом на 06.07.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову з врахування уточнень, становить 27860,37 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, та не більше не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 278,60 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 278,60 грн., яка сплачена позивачем (ас. 1, 47).

Outcome: approved