Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач 02.07.2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 59580,84 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 01.09.2011 р. відповідачка отримала кредит у вигляді у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань станом на 02.06.2020 р. утворилась заборгованість у сумі 59580,84 грн., що складається з 23527,65 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 23527,65 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 8221,80 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 24518,02 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2813,37 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві позов не визнала, посилаючись на те, що вона користувалась кредитною карткою «ПРИВАТБАНКУ» до 2018 р., на цій картці мала власні кошти при кредитному ліміті у 0 грн. У липні 2018 р. вночі їй надійшли смс-повідомлення про зняття коштів у сумі більше 17 тис.грн. Оскільки вона не знімала вказані кошти з кредитної картки, вона звернулась на гарячу лінію банку, де їй спочатку повідомили про технічний збій, а потім, що з кредитної картки був зроблений переказ в іноземний банк. Ці операції вона не проводила. Їй відразу заблокували картку, коли наступного дня вона звернулась у відділення банку, співробітник банку при ній переламав картку. Після липня 2018 р. вона не отримувала нової кредитної картки і нею не користувалась. Заявленого банком боргу не визнає, оскільки повернула банку всі кредитні кошти. Просила у позові відмовити та розглянути справу в її відсутності. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачкою [PERSON] , яка у подальшому поміняла прізвище на « [PERSON] », кредитного договору б/н від 01.09.2011 р. відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.09.2011 р. (а.с.45) та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 01.09.2011 р. (а.с.46). У заяві позичальника зазначено, що останній погоджується, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним і банком договір(а.с.45 зв.ст.). Згідно підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування сторони погодили відсоткову ставку 2,5 % в місяць, що становить 30 % річних, та нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу). Зокрема, мова йде за нарахування штрафу при порушенні строків платежів більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.46). Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який розміщений на сайті банку www.privatbank.ua, як на невід`ємну частину спірного договору, копія якого міститься на а.с.47-70. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 02.06.2020 р. у розмірі 59580,84 грн., що складається з 23527,65 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 23527,65 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 8221,80 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 24518,02 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2813,37 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.6-11). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд погоджується з позицією позивача про те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписані нею заява та довідка про умови кредитування разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно інформації, наданої позивачем на виконання вимог ухвали суду від 23.11.2020 р., судом встановлено, що за операціями з карти [NUMBER] на суму 7151,50 грн., 5721,20 грн. та 4576,96 грн. від 09.07.2018 р. відповідачка дійсно зверталась на гарячу лінію банку з інформацією про шахрайство по карті, у результаті чого карта була заблокована і було сформовано заявки на повернення коштів. На даний час заявки на повернення коштів закриті з відмовами, оскільки суми були списані на погашення кредитної заборгованості відповідачки за он-лайн кредитами в іншій фінансовій установі. 29.08.2018 р. відповідачка отримала кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до липня 2022 р. Вказаною інформацією спростовуються обставини, на які посилалась відповідачка, заперечуючи наявність заборгованості за кредитом. З огляду на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів і користування ними та обставини щодо наявності у відповідачки заборгованості за кредитним договором, які підтверджуються випискою за договором (а.с.12-42), розрахунком заборгованості (а.с.7-11), суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідачки 23527,65 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 23527,65 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає необґрунтованим одночасне заявлення банком вимоги про стягнення пені та вимоги про стягнення штрафу. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 130/904/16-ц,яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин З огляду на викладене суд вважає безпідставною заявлену позивачем вимогу про стягнення пені у розмірі 24518,02 грн. Підлягає до часткового задоволення вимога про стягнення штрафу у розмірі 1676,38 грн., виходячи з розрахунку: 500 грн. + 1176,38 грн., що становить 5 % від суми заборгованості у 23527,65 грн. Необґрунтованою суд вважає вимогу про стягнення 8221,80 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що в анкеті-заяві від 01.09.2011 р. відсутні будь-які дані щодо строку дії кредитного договору, умов та порядку нарахування і сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України. З наданої банком довідки про надані відповідачці кредитні картки (а.с.44) картка № [NUMBER] відкрита 29.08.2018 р. і має термін дії до липня 2022 р. Отже, на час звернення позивача в суд з даним позовом термін дії вказаної картки не закінчився, а тому немає підстав вважати, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 р. усправі № 912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою ст.625 ЦК України, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання покладається обов'язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов'язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов'язання. З огляду на вищезазначений висновок Верховного Суду позивач лише після закінчення строку кредитування набуде право на стягнення процентів у порядку ч.2 ст.625ЦК України - за час неправомірного користування кредитними коштами. Таким чином, з відповідачки слід стягнути у користь позивача 25204,03 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 23527,65 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, 1676,38 грн. штрафу. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову на суму 25204,03 грн., що становить 42,3 % від заявленої суми позову, стягненню з відповідачки на користь позивача підляють судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 889,15 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 549, 625, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved