Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанкзвернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на то, що відповідно до укладеного договору від 03.07.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7300,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, але позичальник порушував умови договору і на 11.05.2015 року склалася заборгованість у розмірі 15017,44 грн., В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON]помер 03.07.2012р. і після його смерті спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] як правонаступники і тому відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України повинні сплачувати вказану заборгованість. Відповідно до ст. ст. 608, 1218,1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до вимог закону просять стягнути зі спадкодавців заборгованість у розмірі 4949,70 грн. за кредитним договором. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не заявилися, про день і час слухання справи сповіщалися належним чином., заперечень на позов не надали. Суд, вислухавши пояснення сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.07.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанкта [PERSON]був укладений договір. Позичальник отримав кредит у розмірі 7300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник особистим підписом у заяві-анкеті позичальника від 03.07.2012 рокупідтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає між нею та банком кредитний договір. Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що у звязку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором, станом на 11.05.2015 року утворилися заборгованість у розмірі 15017,44 грн. 03.07.2012р. [PERSON]помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 8228 від 05 червня 2014 року. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, ч. 1 ст. 1231 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням. Як розяснено у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року (із подальшими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тобто, спадкоємці зобовязані погасити перед кредитором суми, які виникли у позичальника за його життя. На день смерті заборгованість позичальника перед банком складає у розмірі 4949,70 грн., яка складається із наступного: 4901,90 грн. - заборгованість за кредитом:та 47, 80 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч.ч.3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Статтями 1297 та 1299 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Невиконання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першою заяви про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Згідно відповіді Дванадцятою державно нотаріальної контори м. Харкова від 21.08.2015 року № 2411 після померлого [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Судом перевірялося наявність майна спадкоємця [PERSON] Згідно відповіді Управління [PERSON] України в Харківської області від 24.09.15р. транспортні засоби за [PERSON] не зареєстровані. Відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на 26.01.2016 року за [PERSON] право власності не зареєстровано. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~ Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З звязку з тим, що спадкоємці відповідають перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а доказів того, що після смерті спадкодавця залишилося будь яке майно, позивачем не надано. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволення вимог.

Outcome: dismissed