Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №VOE0LOK04164, згідно якого останній отримав кредит у виді відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом в розмірі 211102,00 грн. З метою забезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № VOE0LOK04164/DZ2. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого є автомобіль «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. [NUMBER], номер шасі ZCFC498010D091535, що належить [PERSON] на праві власності. Вказує, що станом на 11.03.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 353600,15 грн., що свідчить про неналежне виконання зобовязань з боку позичальника, у звязку з чим банк має намір звернути стягнення на вказане майно. Однак, на заставне майно органом державної виконавчої служби накладений арешт в процесі виконання наказу №903/369/14-1 від 02.06.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» заборгованості в розмірі 1875587,46 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах вказаної суми. Зазначає, що законодавством України встановлений пріоритет заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна і державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. В звязку з чим, просить зняти арешт з автомобіля «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. [NUMBER], номер шасі ZCFC498010D091535, що належить [PERSON] на праві власності, на який був накладений арешт згідно постанови Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції від 04.12.2014 року. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив зняти арешт з автомобіля «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. [NUMBER], номер шасі ZCFC498010D091535, що належить [PERSON] на праві власності, на який був накладений арешт згідно постанов Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції від 12.09.2014 року та 04.12.2014 року. Представник відповідача Першого відділу ДВС Луцького МУЮ в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник відповідача ПАТ «Миронівський хлібопродукт» в судовому засіданні також позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином, а тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №VOE0LOK04164, згідно якого останній отримав кредит у виді відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом в розмірі 211102,00 грн. (а.с. 5-11). З метою забезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № VOE0LOK04164/DZ2 (а.с. 18-19). Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого є автомобіль «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. [NUMBER], номер шасі ZCFC498010D091535, що належить [PERSON] на праві власності (а.с. 12-17). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 18 Закону України «Про заставу» передбачено, якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. У відповідності до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Проте, як зясовано в судовому засіданні, на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження№45218595, у якому перебуває 5 виконавчих проваджень про стягнення з підприємця [PERSON] боргу на загальну суму 2361239,18 грн. (а.с. ). Разом з тим, як слідує із постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» на виконанні в Першому відділі ДВС Луцького МУЮ не перебуває, так як вони повернуті стягувачу без виконання 31.12.2013 року та 06.11.2009 року (а.с. ). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Отже, в судовому засіданні представником позивача не представлено доказів та не доведено порушень прав чи інтересів товариства внаслідок накладення арешту на заставне майно, оскільки внаслідок цього він не позбавлений можливості в разі примусового звернення на нього отримати відшкодування в першу чергу, а тому заявлені вимоги є передчасними.

Outcome: dismissed