Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом, який був уточнений, про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості у розмірі 2 808 964,90 грн. за кредитним договором та витрат по сплаті державного мита у сумі 1700, 00 грн. та ІТЗ у сумі 30 грн. У свою чергу [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], у якому просив визнати недійсним договір поруки укладений між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31.07.2007 року № 30520/0127/328351. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав просив у його задоволенні відмовити. Представник відповідачі [PERSON], у судовому засіданні первісний позов визнав частково, зустрічний позов визнав повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2007 року між позивачем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 014/0127/74/85135 про надання кредиту у сумі 1110816,00 долар США на строк по 31 жовтня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашенням кредиту та сплатою відсотків за кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту. Відповідно до умов укладеного договору, Кредитний договір складається з Умов надання банківських послуг, Графіку надання кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору) та Графіку погашення кредиту (Додаток №2 до Кредитного договору). Кредит було отримано відповідачем 31.10.2007 року, що підтверджується Заявою позичальника на видачу готівки від 31.10.2007 р., копія якої приєднана до матеріалів справи. Проте відповідач [PERSON] на порушення умов кредитного договору своєчасно й у повному обсязі не погашала кредит та не сплачувала відсотки за користування коштами. Згідно п. п. 5.1, 5.5 умов кредитного договору до обов'язків відповідача (позичальника) було покладено щомісячне до 15-го числа кожного місяця часткове повернення кредиту та щомісячна до 15-го числа кожного місяця сплата відсотків за фактичне використання кредитних коштів. У випадку невиконання зобов'язань за договором, відповідач (позичальник) за вимогою банку повинен протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Позивачем (кредитором) відповідного листа-повідомлення здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені Кредитним договором. Згідно п. 10.1. Кредитного договору, за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 30524/0127/328351 від 31.10.2007 року, згідно п.1.2 яких [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору. Відповідно п. 3.1. Договору поруки від 31.10.2007 року, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Позивачем направлено претензії щодо погашення боргу 28.11.2008 року, 30.09.2008, 21.10.2008 року, копії попереджень та претензій приєднані до матеріалів справи. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого Позивачем станом на 01.06.2011 року борг Відповідачів перед Позивачем за кредитним договором № 014/0127/74/85135 від 31.10.2009року складає 2 808 964, 90 грн., у тому числі: - заборгованість за кредитом 1 098 341,82 грн.; - заборгованість за відсотками 422 787,73 грн.; - заборгованість за прострочення тилу кредиту 90 568,86 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками 1 197 271,49 грн.. На момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати відсотків, пені у суду не має. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст.1050 ЦК України. Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч.1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2). Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 30 грн. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог «Райффайзен Банк Аваль», вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Щодо позовних вимог [PERSON], то відмовляючи у їх задоволенні суд виходить з наступного. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Твердження [PERSON] про те, що Договір поруки не має ознак договору (угоди), не містить взаємної відповідальності сторін за порушення виконання умов договору та умов щодо форс-мажорних обставини, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. В той же час [PERSON] не надано суду жодного доказу та посилання на норми матеріального закону, якими він обґрунтовує недійсність оспорюваного ним правочину - Договору поруки від 31.07.2007 року № 30520/0127/328351. З огляду на вищевикладене та виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, дійшов висновку, що [PERSON] не довів в суді законність заявлених ним вимог та підстав звернення до суду, а тому суд відмовляє у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved