Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

ПАТ «ФІДОБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], разом з їхньою неповнолітньою дитиною-[PERSON] [INFO], з квартири [ADDRESS] та стягнення судових витрат. Власником квартири є позивач, що придбав її з прилюдних торгів, відповідно до свідоцтва про право власності. Відповідачам вручались та направлялись вимоги про звільнення житла, що були проігноровані останніми. Таким чином, на даний час існує ситуація, коли позивач, будучи власником житла, внаслідок протиправних дій відповідачів, позбавлений можливості використовувати своє майно. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] повідомлений про час та дату судового засідання, не з'явився. Клопотань про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи позов заперечив та просив відмовити у його задоволені. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що 06 лютого 2012 року Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», з прилюдних торгів придбано квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Придбання квартири підтверджується Протоколом про проведення публічних торгів від 06.02.2012 року виданого Хмельницькою філією ПП «Спеціалізованого підприємство «Юстиція» та Актом про реалізацію предмету іпотеки від 27.02.2012 року виданого Другим міським відділом ДВС Хмельницького МРУЮ. Право власності ПАТ «Фідобанк» на спірну квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності, що видане 20.03.2012 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 857. Також право власності на квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 27.03.2012р. за №12917021. У вказаному будинку проживають та зареєстровані [PERSON] [INFO], зареєстрована 03.11.2006р., [PERSON] [INFO], зареєстрований 31.08.2007 р., [PERSON] [INFO], зареєстрована 07.04.2008р. Вимоги про добровільне виселення залишено без відповіді та належного реагування. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.. 383 ЦК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.(ст.29 ЦК України). Таким чином, на батьків покладається обов'язок забезпечення дітей житлом та вчинення обачливих дій, які не могли б мати наслідком позбавлення житла останніх. Оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є власником квартири №51, яка розміщена у будинку [ADDRESS], тому вимоги позивача щодо виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позбавлення права користування квартирою є правомірні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved