Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 32810,86 гривень заборгованості по кредитному договору від 06.04.2010 року та судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 06.04.2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, згідно якої отримав кредит у розмірі 17000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказують, що підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банкіських послуг. Зазначають, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складають між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у анкеті-заяві. Посилаються, що при укладенні кредитного договору керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Вказують, що банк свої зобов»язання за договором виконав. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] взяті на себе зобов»язання належним чином не виконав: своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками і іншими витратами згідно умов договору, тому станом на 16.03.2017 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 32810,86 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8531,74 гривні, заборгованість по відсотках за користування кредитом 9015,99 гривень, заборгованість за пенею 13224,52 гривні, штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 1538,61 гривень, яку просять стягнути з відповідача та стягнути понесені судові витрати. В судове засідання сторони повторно не зявились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, в позовній заяві і матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.3, 32), відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, часткове визнання позовних вимог (а.с.42) і заперечення на позовну заяву із додатками (а.с.43-53), а отже суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи: розрахунок заборгованості (а.с.4-7), анкету-заяву позичальника (а.с.8), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9), Витяг з Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10-24), копію-витяг з паспорту [PERSON] (а.с.25), довідку з ЄДРПОУ (а.с.27), банківську ліцензію № 22 від 05.10.2011 року (а.с.28), свідоцтво про державну реєстрацію ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.28 на звороті), витяг з статуту ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.29), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. При цьому суд виходить з наступного: [PERSON] 06.04.2010 року анкетою-заявою приєднався до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку і отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с.8-24). Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.4-7), оскільки на його спростування відповідач жодного доказу не надав, доводів на його невідповідність чинному законодавству в запереченнях не навів. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Про застосування позовної давності [PERSON] заявив у своїх запереченнях на позовну заяву (а.с.43-46). Статтями 257 і 258 ЦК України встановлені загальний і спеціальні строки позовної давності (в даному випадку трирічний строк з вимогами про стягнення заборгованості і відсотків та річний строк до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) . Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Визначаючи належну до стягнення суму заборгованості, суд виходить із позовної давності в три роки і один рік відповідно та розраховує платежі, починаючи з 23.05.2014 року по 16.03.2017 року (в межах заявлених вимог) по заборгованості по тілу кредиту і відсоткам і з 23.05.2016 року по 16.03.2017 року (в межах заявлених вимог) по вимогах про стягнення штрафу, враховуючи при цьому викладене в правовому висновку Верховного Суду України по справах № 6-522цс17, 6-2462цс16, 6-154цс15, 6-31цс15, 6-160 цс14 і № 6-116цс13 від 07.11.2013 року (несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів). Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9) визначено розміри обов»язкового щомісячного платежу, пені, штрафу, Суд погоджується із визначеною позивачем заборгованістю [PERSON] по тілу кредиту і нарахованим відсоткам станом на 16.03.2017 року 8531,74 гривні по тілу кредиту і 9015,99 гривень по нарахованим відсоткам за користування кредитом (а.с.7). Оскільки [PERSON] порушив зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, то в силу ст.ст.525,526,530,536,610,1050,1054 ЦК України вони підлягають стягненню з нього на користь позивача, а позовні вимоги задоволенню в цій частині. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за пенею та штрафами, суд враховує наступне: Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, Кліент зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій (а.с.9-24). Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено нарахування пені (а.с.9-24). Таким чином, Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено застосування як пені, так і штрафів за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно- правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи суму заборгованості [PERSON] по кредиту 8531,74 гривні і заборгованості по процентам за користування кредитом 9015,99 гривень, а всього 17547,73 гривень, суд вважає за необхідне застосувати один з видів цивільно-правової відповідальності за порушення зобов»язання, стягнувши з відповідача суму штрафу, який відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 2038,61 гривень (а.с.7). При цьому в задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити з огляду на наведене вище і з урахуванням правової позицієї Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-2003цс15 (постанова від 21.10.2015 року), яка має враховуватись при застосуванні норм права в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Суд вважає, що [PERSON] порушив зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, а отже на підставі ст.ст. ст.ст.525,526,530,536,549,610,1050,1054 ЦК України позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту 8531,74 гривня, заборгованість по процентам за користування кредитом 9015.99 гривень, суму штрафу 2038,61 гривень, а всього 19586 гривень 34 копійки. При цьому посилання відповідача в його запереченнях (а.с.43-53) на несанкціоноване зняття коштів 09.07.2014 року з його банківської кредитної картки, суд не приймає до уваги, оскільки досудове провадження у цій справі ще триває, а його наявність жодним чином не впливає на вирішення даного спору. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1600 гривень 00 копійок (а.с.30), які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (1600 х 59,69% = 955 гривень 04 копійки). На підставі наведеного,

Outcome: partial