Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач 10.12.2018 звернулася до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на дочку [PERSON] в розмірі 31986,82 грн, додаткові витрати на утримання дочки в розмірі 22299,00 грн, стягнути з відповідача всі судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно рішення Таращанського районного суду Київської області по справі № 2-158 від 01.04.2005 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 березня 2005 року. 01.04.2005 їй було видано виконавчий лист. На протязі тривалого часу всупереч вимог ст. 180 СК України відповідач ухилявся від сплати аліментів і станом на 28.10.2018 заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому листу становить 31986,82 грн. В зв`язку з невиплатою аліментів, її матеріальне становище значно погіршилося, її важко самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан неповнолітньої доньки, тому змушена звертатись до суду для стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів. Крім того, зазначає, що нею фактично понесені додаткові витрати на утримання дочки, які складають 44598 грн, з яких 23000 грн оплата за навчання, 5200 грн за проживання в гуртожитку та 16398 грн придбання ноутбука, тобто половину зазначених коштів в розмірі 22299 грн необхідно стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 10.01.2019 позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.02.2019. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 18.03.2019 прийнято до розгляду позовну заяву позивача про уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2019. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на уточнену позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 16.04.2019 відкладено розгляд справи до 29.05.2019, визнано обов`язковою явку позивача у судове засідання. В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримала повністю. Зазначила, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2019 по справі № 379/1570/18, її відмовили в задоволенні позову до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Постановою Київського апеляційного суду рішення Таращанського районного суду Київської області залишено без змін. Рішення судів в касаційному порядку не оскаржувала, оскільки погодилася з рішенням районного суду. Вказує, що відповідач нараз працює, а на той час не працював. Вважає витрати на навчання додатковими витратами. Пеню розрахувала на дату повноліття дитини, тобто 28.10.2018 року. Заборгованість було погашена відповідачем у грудні 2018 року. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю. Зазначив, що працює місяць офіційно у ФОП « [PERSON] » водієм. Зарплата мінімальна, до цього часу не працював. За станом здоров`я не є особою з інвалідністю, має язву шлунку. Перебував на лікуванні 10-15 років тому. Одружений, дружина не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Звертає увагу суду, що він має дочку (10 років) від іншого шлюбу, на яку сплачує аліменти на її у тримання в розмірі 1/4 частини від доходів. Крім того, в даний час, проживає з дружиною та її дитиною (17 років) від іншого шлюбу, на яку аліменти офіційно не сплачуються. Має на утриманні батька інваліда, 1957 року народження, який проживає в м. Таращі. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 22.01.2000 року по квітень 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . 14.02.2007 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис за № 17. Після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » змінила на « [PERSON] ». Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 01.04.2005 по справі №2-158/2005 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця, починаючи з 21.03.2005 до досягнення нею повноліття, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян в місяць. Цього ж дня, Таращанським районним судом Київської області видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання до ДВС у Таращанському районі. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця заборгованість [PERSON] . зі сплати аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , станом на 28.10.2018 становить 16597,20 грн. Суд вважає, що така заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зазначеного рішення суду, доказів того, що вона виникла не з його вини, останнім суду не надано. Згідно постанови старшого державного виконавця Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ВП № 2005926 від 12.12.2018, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-158, виданого 01.04.2005 Таращанським районним судом Київської області, закінчено, аліменти сплачені по досягненню повноліття дитиною, заборгованості немає. 28.10.2018 дочка [PERSON] досягла повноліття. Як вбачається з договору 18-1/ОФ-611 про навчання та довідки № 889/12 від 15.11.2018, виданих Національним авіаційним університетом, [PERSON] є студенткою [PERSON] курсу денного відділення Навчально-наукового гуманітарного інституту Національного авіаційного університету, термін навчання за освітнім ступенем бакалавр - з 01.09.2018 по 30.06.2022, проживає в гуртожитку академії за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору вартість навчання за один навчальний рік становить 23000 грн, які сплачені позивачем. Крім того, позивачем сплачено кошти за проживання дочки в гуртожитку за рік в розмірі 5200 грн. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.02.2019 по справі № 379/1570/18 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відмовлено. Рішення набрало законної сили 13.05.2019. Згідно додаткової накладної № БЦО-0196-24959774 від 13.08.2018, позивач понесла додаткові витрати придбала ноутбук на загальну суму 16398,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Суд також враховує Постанову ВП ВС від 03.04.2019 № 333/6020/16 (14-616цс18). Згідно з наданим позивачем розрахунком, який суд вважає правильним та бере до уваги, загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості, склала 31986,82 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що відповідач працює у ФОП « [PERSON] » водієм. За станом здоров`я не є особою з інвалідністю, має язву шлунку. Перебував на лікуванні 10-15 років тому. Одружений, дружина не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Має дочку (10 років) від іншого шлюбу, та відповідно до рішення Таращанського районного суду від 16.05.2018 стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі однієї четвертої частини від доходів. Крім того, в даний час, проживає з дружиною та її дитиною (17 років) від іншого шлюбу. Має на утриманні батька інваліда, 1957 року народження, який проживає в м. Тараща. Дані обставини визнані позивачем і суд вважає їх такими, що не підлягають доказуванню. Отже, враховуючи вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 196 СК України, суд враховує матеріальний та сімейний стан відповідача та зменшує розмір неустойки до 16597,20 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дочки, то згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим вищенаведеною статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина в період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Отже, питання стягнення витрат на навчання було предметом розгляду у цивільній справі № 379/1570/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] . Рішенням Таращанського районного суду від 25.02.2019 року, яке вже набрало законної сили у позові відмовлено. Касаційна скарга не подавалась. Отже позивач помилково, всупереч висновку Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, включає до додаткових витрат і оплату за навчання в сумі 23000 грн, і оплату за проживання у гуртожитку в сумі 5200 грн. Разом с тим, суд вважає витрати на придбання ноутбука до досягнення дитиною повноліття, - додатковими витратами, призначеними для розвитку здібностей дитини. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наведеного вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено несення додаткових витрат на придбання ноутбука на загальну суму 16398,00 грн для розвитку здібностей дитини . Таким чином, виходячи із викладених обставин, з принципу рівності прав та обов`язків батьків та враховуючи, що відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, а також враховуючи матеріальний стан осіб, їх стан здоров`я, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача половини додаткових витрат, понесених позивачем для розвитку здібностей дитини, що становить 8199,00 грн (16398,00 грн/2). На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та в зв`язку із частковим задоволенням уточненого позову, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 979,70 грн.

Outcome: partial