Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Гірницького районного суду м. Макіївки з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судових витрат та витрат на інформаційно - технічне забезпечення. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору. У судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» Болхова А.В., яка діяла на підставі довіреності, збільшила заявлені позовні вимоги, надавши суду відповідну заяву, та зазначила суду, що 4 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір Д582/ІЖ-009.08.1, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 000 доларів США для купівлі квартири. Відповідач, згідно умов кредитного договору, прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і використати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі. У зв'язку з тим, що відповідачем не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, ПАТ на підставі умов пункту 5.1 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов'язань за кредитним договором про погашення заборгованості. Зазначену вимогу відповідач проігнорував. Станом на 2 жовтня 2013 року заборгованість відповідача за кредитом складає 24 480 доларів 88 центів США; 8 786 доларів 08 центів США прострочена заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам; 5 818 гривень 96 копійок; 1 390 668 гривень 06 копійок пеня за прострочення виконання грошових зобов'язань; 7 137 гривень 37 копійок відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Таким чином, представник ПАТ прохав суд стягнути вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк» представник ПАТ прохала відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зокрема зазначив, що окремі положення кредитного договору суперечать чинному законодавству , що призвело до порушення його прав. Розділом 7 кредитного договору визначений порядок нарахування процентів за позикою - розрахунок процентів здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом. В той же час п. 4.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний сплачувати банку нараховані проценти шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Таким чином, можне стверджувати, що кредитним договором встановлений обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування у валюті кредиту (долари США) шляхом внесення готівки до каси банку. Додатково факт нарахування процентів за кредитним договором підтверджується вимогою АТ «Родовід Банку» від 10.09.2010 р., в якій банк вимагає погашення процентів саме в доларах США. Проте такий порядок виконання грошових зобов'язань суперечить чинному законодавству. Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», зокрема п. 4 ст. 5 визначає, що використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави потребує індивідуальної ліцензії на здійснення такої валютної операції. Також додатково детальний порядок використання іноземної валюти затверджений Постановою Національного банку України «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», яка містить вичерпний перелік випадків використання іноземної валюти у якості засобу платежу і не має таких випадків як сплата процентів за користування кредитом. Таким чином, використання іноземної валюти як це визначено кредитним договором прямо суперечить чинному законодавству України, оскільки жодна із сторін кредитного договору не має індивідуальної ліцензії НБУ на використання іноземної валюти як засобу платежу. За таких підстав [PERSON] прохав визнати п.п. 1.3, 1.4, 4.3, 7.1, 7.2, 7.3 кредитного договору недійсними. Представник [PERSON] - [PERSON], який діяв на підставі довіреності до судового засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, що відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України не є перешкодою у розгляді вказаної заяви. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, вважає, що позов ПАТ «Родовід Банк» обґрунтований та підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON], відповідно, не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до загальних положень про зобов'язання ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановленим договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України. В статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено поняття банківського кредиту - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до умов ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 4 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір Д582/ІЖ-009.08.1 (а.с. 7 - 9) з терміном погашення до 4 березня 2028 року. 17 червня 2009 року назву банку офіційно змінено з ВАТ «Родовід Банк» на ПАТ «Родовід Банк» (а.с. 31) Факт видачі кредиту відповідачу за кредитним договором підтверджується заявою на видачу готівки № 105 від 4 березня 2008 року, що містить підпис боржника. (а.с. 10) Кредит був виданий відповідачу за умови сплати ним банку процентів за користування грошовими коштами в розмірі 12 процентів річних (п. 1.3 кредитного договору). Відповідно до п.п. 4.1 - 4.4. кредитного договору позичальник взяв на себе обов'язок: - погашати кредит рівними частками в сумі 108.33 доларів США щомісяця не пізніше 10-го числа включно кожного календарного місяця наступного за звітним починаючи з квітня місяця 2008 року; - повернути одержаний кредит згідно з умовами кредитного договору на пізніше 4 березня 2008 року; - сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 4 березня 2028 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом; - починаючи з місяця наступного за звітним, сплачувати банку плату за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів (в подальшому «плата за проведення розрахунків») у розмірі 0.2 % проценти від загальної суми наданого кредиту Всупереч умов п.п. 4.1 та 4.3 кредитного договору, зокрема, якими передбачаються зобов'язання відповідача щомісячно сплачувати грошові кошти в рахунок повернення суми наданого кредиту та сплати процентів, [PERSON] неодноразово порушував вищезазначені умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. Пунктом 5.1 кредитного договору банку надано право у разі недотримання позичальником умов кредитного договору, вимагати його дострокового припинення, повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки. Вказане право достроково вимагати повернення кредиту було реалізовано банком належним чином, що підтверджується вимогою від 10 вересня 2010 року за вих. 151.6-11-б.б/6855 та вимогою від 19 жовтня 2010 року за вих. 151.6-11-б.б/7500, що були направлені [PERSON], що підтверджується повідомленнями при отримання та реєстрами поштових відправлень. Всупереч умовам п.п. 4.1 - 4.4 кредитного договору, [PERSON] до теперішнього часу не виконав зобов'язання щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів, які ним були отримані від банку та неповернуті банку за кредитним договором. Згідно наданого розрахунку заборгованість за кредитним договором у [PERSON] складає: - 24 480 доларів 88 центів США; - 8 786 доларів 08 центів США прострочена заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам; - 5 818 гривень 96 копійок; - 1 390 668 гривень 06 копійок пеня за прострочення виконання грошових зобов'язань; - 7 137 гривень 37 копійок відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Вирішуючи питання що стягнення сум заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банка» та спростовуючи доводи самого [PERSON] викладені в його зустрічній позовній заяві суд вважає за необхідне зазначити, що п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, у разі виникнення спору щодо отримання кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (п.п «г» п. 4 ст. 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9.11.2004 р. № 1429/10028). Згідно з п. 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на використання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 року № 3034 - VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної за сторін кредитного договору. Також, п. 13 вищевказаної Постанови передбачено, що відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 11 закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795 - VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів УЦкраїни щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути судом визнаний недійсним, отже, оскільки кредитний договір між ОТП «Банк» та [PERSON] було укладено у 2008 році, то такі підстави для визнання договору недійсним на оспорюваний кредитний договір не поширюються. Слід зауважити, що п.п. 15, 16 вищевказаної Постанови встановлено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Таким чином, аналізуючи вищевикладене та всі обставини по справі докази, суд дійшов до висновку, що вимоги ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ сум заборгованості по кредитному договору з мотивів невиконання відповідачем умов цього договору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у той час як зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути і понесені позивачем витрати при сплату судового збору у розмірі 3 219 гривень, сплата якого підтверджується платіжними дорученнями. На підставі викладеного та

Outcome: approved