Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №NKXRRX11670005 від 11.02.2008 року у розмірі 18660,35 грн. В позові позивач зазначив, що 11.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №NKXRRX11670005, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 4429,97 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмір 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичних особам «Розстрочка» складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпись відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а атож інші витрати згідно Умов. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість як станом на 21.07.2016 року становить 55935,93 грн., з яких 4129,97 грн. заборгованість за кредитом, 591.10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2551,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 48663,18 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання. При цьому, з вказаний суми заборгованості віднімається сума у розмірі 38640,36 грн. стягнута з відповідача за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2014 року та судовим наказом від 24.09.2009 року. А також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 864,78 грн. штраф (процентна складова), тобто заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача становить 18660,35 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2014 року було скасовано, винесено рішення 30.05.2014 року яким задоволені вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] 33212,43 грн. заборгованості за кредитним договором від 11.02.2008 року, проте рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.06.2014 року вказане рішення суду від 30.05.2014 року скасовано та в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. При цьому, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.06.2014 року встановлено, що строк дії договору до 11.02.2010 року, умови надання споживчого кредиту фізичним особам зі збільшеною позовною давністю не містять підпису відповідача та не відповідають ч.1 ст. 259 ЦК України, не підписані позичальником Тарифи кредитування, застосовані загальні та спеціальні строки позовної давності за ст.ст. 256.258 ЦК для стягнення спірних сум та на час звернення до суду 18.07.2013 року строк загальної та спеціальної позовної давності сплив. При цьому, просив застосувати строк позовної давності зазначивши, що умовами договору визначено, що погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Рішенням суду встановлено що строк дії договору сплив 11.02.2010 року, відповідно до вимог ст..ст. 252-255 ЦК , строк позовної давності за основною вимогою сплив 11.02.2013 року, а дана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості подана до суду 09.08.2016 року тобто за межами строку позовної давності, а згідно ст.. 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як встановлено в судовому засіданні, 11.02.2008 року між на той час ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №NKXRRX11670005, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 4429,97 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмір 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 24 місяця, тобто з 11.02.2008 року по 11.02.20101 року. Вказаний договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів. Так, в заяві позичальника, підписаної сторонами, зазначено, що кредит надано з умовами сплати 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 106,32 грн., в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка). (Стандарт) строки та сплатою єдино разової винагороди за надання такого інструменту в розмірі 710 грн. Зазначено в заяві і порядок погашення кредиту: щомісячно з 10 по 15 число кожного місяця у сумі 315,20 грн., які складаються з кредиту, відсотків, винагороди, комісії та інших платежів згідно з Умовами. При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, відповідач сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в п. 5.1 Умов. Відповідач в порушення закону та умов не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань. Судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2009 року з [PERSON] стягнута заборгованість за договором №NKXRRX11670005 від 11.08.2008 року станом на 22.08.2008 року у розмірі 5427,93 грн., з яких 4429,97 грн. по кредиту, 257,76 грн. по процентам, 102,28 грн. пені. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2014 року задоволені вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] 33212,43 грн. заборгованості за кредитним договором №NKXRRX11670005 від 11.02.2008 року. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.06.2014 року вказане вище рішення суду від 30.05.2014 року скасовано та в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у звязку зі спливом строку позовної давності до основної та додаткових вимог. Представник відповідача надав до суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до пред'явлених вимог. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давність укладається у письмовій формі. Але, як вбачається з наданих до суду документі, відповідачем не було підписано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам зі збільшеною позовною давністю та Тарифи кредитування, тому не можна вважати, що сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два виду позовної давності: загальну та спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, строк дії кредитного договору №NKXRRX11670005 від 11.02.2008 року закінчився 10.02.2010 року. Строк позовної давності закінчився 10.02.2013 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 09.08.2016 року, тобто позов подано з пропущенням строків для звернення. Таким чином, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed