Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач 04.08.2016 року звернулась до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Відповідач в липні 2016 року вчинив в сімї сварку та вигнав її з малолітніми дітьми з дому, на сьогоднішній день вона з дітьми проживає у своїх батьків. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, в зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду з заявою про стягнення з нього аліментів. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дітьми трьох років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після сварки з чоловіком вона переїхала проживати до своїх батьків разом з дітьми, до народження дітей вона працювала, а зараз знаходиться в декретній відпустці по догляду за дітьми до трьох років, її доходи складаються з матеріальної допомоги від держави на двох дітей, що виплачується щомісячно в розмірі 1720,00 грн. яких не достатньо для утримання дітей та її особистих потреб, інших доходів не має оскільки ніде не працює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, лише в частині стягнення аліментів на утримання дітей, свої заперечення обґрунтовує тим, що на сьогоднішній день він отримав попередження з місця роботи про звільнення його в зв'язку з ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а позивач отримує допомогу на дітей від держави та має батьків які мають можливість її утримувати. Також пояснив, що він матеріально допомагає позивачу на утримання дітей, оскільки купував памперси, дитяче харчування і ще деякі речі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є сторони по справі, що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с. 4,5). Малолітні проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку аліменти на синів не сплачує, надає матеріальну допомогу, але не в повній мірі, що визнається сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що відповідач є працездатною, здоровою людиною, інших осіб на утриманні не має, добровільно матеріальну допомогу надає, але не в повній мірі, та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на синів, які знаходяться на утримані матері і потребують допомоги батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, судом визначається розмір аліментів у частці від заробітку ( доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень; Отже, законодавством визначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому, на час розгляду справи, мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років становить - 368,40 грн. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач зазначив, що він не погоджується сплачувати кошти на утримання дружини, оскільки його з 05.09.2016 року буде звільнено з роботи в зв'язку з ліквідацією підприємства, а у позивача є її батьки, які можуть її утримувати. Однак, суд не приймає до уваги дані твердження, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тобто, даний обов'язок покладено саме на одного з подружжя, а ніяк на батьків дружини чи чоловіка. Судом встановлено, що позивач не працює, здійснює утримання малолітніх дітей до 3-х років і потребує матеріальної допомоги, відповідач добровільно дружину не утримує. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, належним доказом обставин щодо відсутності можливості утримувати дружину може бути наказ про звільнення, а не повідомлення про звільнення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04.08.2016 року до досягнення дітьми повноліття, та кошти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дітьми трьох річного віку. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто з відповідача стягується в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved