Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Подано заяву [PERSON], заінтересована особа: Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, встановлення факту родинних відносин. Позивач просить: встановити факт, що [PERSON], [INFO] (до укладення шлюбу - [PERSON]), є донькою [PERSON], [INFO], що померла [INFO]; встановити факт, що в заповіті від 31 липня 1991 року, посвідченому державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Копиловою Г.Г., реєстровий №2000 складений та підписаний [PERSON], що померла [INFO]; встановити факт належності [PERSON], [INFO] (до укладення шлюбу - [PERSON]), заповіту від 31 липня 1991 року, складеного та підписаного [PERSON]; встановити факт належності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), що померла [INFO], свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Микитась Е.О., реєстровий №1019, згідно якого до складу спадкового майна входить одна друга частина житлового будинку [ADDRESS]; встановити факт належності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), що померла [INFO], свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 19 березня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Микитась Е.О., реєстровий №1017, згідно якого [PERSON] належить у спільному майні подружжя частка в розмірі: одна друга частина житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті своєї матері звернулась до державного нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки в документах, наданих на підтвердження права на спадщину та права власності спадкодавця маються численні помилки щодо прізвища спадкодавця, і саме ці помилки перешкодили їй, як спадкоємцю померлої отримати свідоцтво про право на спадщину та порушило її спадкові права. В судове засідання заявник не з'явилась, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, заяву підтримує. Заінтересована особа в судове засідання не з'явились. Згідно заяви, що надійшла до суду, Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області просить розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню частково з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER] від 24 лютого 1953 року, батьками заявника, мовою оригіналу зазначено: отец - [PERSON], мать - [PERSON]. У відповідності до свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 19 жовтня 1974 року [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України [NUMBER], паспорт видано щодо [PERSON], [INFO], зареєстрованої 26.08.1997 року за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків від 27.09.1999 року, [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08 серпня 2006 року (актовий запис №685), [PERSON] померла [INFO] у віці 80 років. На підставі свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя, реєстровий №1017 від 19 березня 1971 року, зареєстрованому в бюро технічної інвентаризації за номером 8804-62 19.03.1971 року [PERSON] є дружиною [PERSON] та їй належить ? частина житлового будинку і службової будівлі за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в бюро технічної інвентаризації за номером 8804-62 19.03.1971 року., реєстровий №1019, [PERSON] після смерті [PERSON] належить одна друга частина житлового будинку [ADDRESS]. Також, згідно Державного акту на право приватної власності на землю зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НМ №816 від 09 січня 1998 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення міськвиконкому №1026 від 30.10.1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0628 гектарів, розташовану на території Новомосковської міської Ради народних депутатів для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. За життя [PERSON] 31 липня 1991 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, реєстровий №2000. Згідно заповіту: [PERSON], що мешкає: [ADDRESS] на випадок смерті робить таке розпорядження: жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходяться в [ADDRESS] заповідає [PERSON]. Вказано, що заповіт підписано: гр-кою [PERSON], 10 годин 30 хвилин. Особу сторони перевірено. Заявник звернулась до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено з посиланням на те, що документи, надані спадкоємцем на підтвердження наявності права власності спадкодавця містять по батькові іншої особи, ніж спадкодавця. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Встановлення факту належності документу для заявника має юридичне значення, тому що дозволяє їй реалізувати своє право на отримання спадщини. Щодо вимог про встановлення родинних відносин, то відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінюючі вищенаведені докази по справі, суд приходить до висновку, що при видачі свідоцтва про народження заявника від 24 лютого 1953 року Новомосковським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, з урахуванням перекладу з російської мови на українську була допущена помилка в графі «мати», а саме, замість вірного по батькові «[PERSON]», помилково зазначене «[PERSON]», внаслідок чого [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), що померла [INFO] являється матір'ю [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), [INFO]. Дана помилка є суттєвою, перешкоджає реалізації спадкових прав заявника, а отже позовні вимоги в цій частині заяви підлягають задоволенню. Щодо вимоги про встановлення факту належності заповіту, то відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки зміст заповіту від 31 липня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 2000 свідчить про те, що він складений [PERSON], підпис в заповіті збігається з підписом, наявним в паспорті [PERSON], місце проживання особи збігається з місцем проживання, зазначеному в паспорті, заповіт посвідчений нотаріально, та особу сторони перевірено, суд вбачає що при зазначенні по батькові особи, якою підписано заповіт допущено помилку і замість вірного по батькові особи, якою підписано заповіт - «[PERSON]», помилково зазначено - «[PERSON]». Оскільки дана помилка є суттєвою, перешкоджає реалізації спадкових прав заявника, а отже позовні вимоги в цій частині заяви підлягають задоволенню частково, шляхом встановлення факту, що заповіт від 31 липня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 2000 складено та підписано [PERSON]. При цьому частковість задоволення позовних вимог полягає в тому, що згідно вимог п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, встановлюється факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки особа, щодо якої заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документа померла, суд вважає що в даній справі належить встановленню факт, що має юридичне значення для заявника, а не факт належності документу померлій особі. Щодо вимог про встановлення фактів належності [PERSON], померлій [INFO], свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1019 та свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 19 березня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, реєстровий №1017, то у відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України, судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, з урахуванням ксерокопії паспорту [PERSON], який підтверджує місце проживання померлої, Державного акту на право приватної власності на землю зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НМ №816 від 09 січня 1998 року на ім'я [PERSON], свідоцтва про смерть [PERSON], відомостей про батьків у свідоцтві про народження заявника, того, що інші анкетні данні, окрім по батькові є ідентичними вбачається, що при зазначенні по батькові особи, щодо якої складено свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 березня 1971 року, посвідчене державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1019 та свідоцтво на право власності на частку в спільному майні подружжя від 19 березня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, реєстровий №1017 допущено помилку, і замість вірного по батькові особи, щодо якої видано означені документи - «[PERSON]», помилково зазначено - «[PERSON]». Оскільки дана помилка є суттєвою, перешкоджає реалізації спадкових прав заявника, і особа, щодо якої видано свідоцтва померла, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в частині встановлення факту, що має юридичне значення - видачі документів щодо спадкодавця. При цьому, підстави частковості задоволення позовних вимог зазначено вище. Щодо вимог про встановлення факту належності [PERSON], [INFO] (до укладення шлюбу - [PERSON]), заповіту від 31 липня 1991 року, складеного та підписаного [PERSON] то у відповідності до ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Як вбачається з тексту заповіту, заповідач заповідає майно [PERSON], яка є заявником у даній справі, факт належності заповіту [PERSON] не оскаржується та не визнається, помилок щодо прізвища спадкоємця не вбачається. В зв`язку з тим, що в заповіті вірно вказано прізвище ім`я та по батькові спадкоємця [PERSON], належність спадкоємця за заповітом відповідними доказами, зокрема і щодо встановлення факту, що має юридичне значення визнається, дійсність заповіту не оскаржується в задоволенні даної частини заяви належить відмовити. Внаслідок викладеного,

Outcome: partial