Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

позивач 05.02.2018р. звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 16300,00 гривень щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що з 2013р.перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 07.07.2017 року за рішенням суду. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], 2014 року народження та [PERSON], 2015 року народження, які постійно проживають з нею та знаходяться на її утриманні.Вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу в розмірі 860,00 грн. в місяць. Їй не вдалосядомовитися з відповідачем про способи виконання їхніх обов»язків по утриманню дітей, на утримання який вона витрачає щомісячно на: придбання медичних засобів та препаратів -450,00 грн.; оплату перебування у дитячому садочку- 3000,00 грн.; відвідування гуртків- 2000,00 грн.; розваги, іграшки, книги - 1000,00 грн.; придбання продуктів харчування- 1400,00 грн.; придбання одягу та взуття -2000,00 грн. Їй відомо, що відповідач не отримує на території України регулярного офіційного доходу, однак працює за кордоном та отримує стабільний дохід у розмірі 1400 євро, що еквівалентно 48952 грн. Тому вважає, що відповідач має достатній рівень доходів, який забезпечує можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 180 -184 СК України. Представником відповідача [PERSON]- адвокатом [PERSON] подано від імені відповідача відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає позов частково та просить стягувати з нього аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Розмір аліментів, які просить стягувати позивач, вважає завищеним і необґрунтованим, оскільки зазначені в позові витрати на утримання дітей нічим не підтверджені. Твердження позивача про те, що він має дохід в розмірі 48952 грн. в місяць не відповідають дійсності та нічим не підтверджені, так як такого доходу у нього не було і не передбачається в майбутньому. В міру своїх нерегулярних заробітків, він постійно сплачує позивачці кошти на утримання дітей в розмірі 2- 2,5 тис. грн. в місяць. Крім того, його батько являється інвалідом 2-ї групи, обов»язок по утриманні якого також лежить на ньому. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, надала пояснення , аналогічні викладеним в ньому, додатково пояснила, що немає доказів працевлаштування відповідача за кордоном та його доходів, підтвердила обставину надання відповідачем матеріальної допомоги по утриманню дітей в сумі 2-2,5 тис. в місяць. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила частково, пояснення надала аналогічним викладеним у відзиві на позов, додатково вказала, що відповідач на даний час офіційно ніде не працевлаштований та має нерегулярній мінливий дохід в незначних розмірах, а тому в змозі сплачувати аліменти у розмірі 2 тис. грн. в місяць. Просить врахувати, що відповідач не має у власності нерухомого майна та автомобіля, а зазначені в позові витрати на утримання дітей явно завищені та нічим не підтверджені. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 статті 183 СК України визначено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Встановлено, що згідно рішення Пустомитівського районного суду , шлюб між сторонами розірвано 07.07.2017 р. (а.с. 8). Як сліду з долученої копрії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] 07.08.2017р. зареєструвала шлюб з [PERSON], у зв»язку з чим змінила своє прізвище на прізвище [PERSON] ( а.с.94). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.01. 2014 року та серії [NUMBER] від 13.07.2015 року вбачається, що сторони є батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). В судовому засіданні встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації разом з позивачем за адресою [ADDRESS], що стверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 09.11.2017р.( а.с.14). Згідно Довідки Лисиничівської сільської ради від 15.03.2018р., за адресою [ADDRESS] проживає та зареєстрований відповідач [PERSON], а також зареєстровані за даною адресою діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.64). Судом також встановлено, що відповідач в період з липня 2017 р. по березень 2018р. щомісячно надав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей в загальному розмірі 18 тис. грн., що підтверджено учасниками процесу, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню ( а.с.15, 65). Згідно записів трудової книжки [NUMBER], [PERSON] звільнений з останнього місця роботи 27.02.2015 р., і такий станом на 13.03.2018р. не звертався у центр зайнятості Львівщини за сприянням у працевлаштуванні ( а.с.59-61, 31). Відповідно до інформаційної довідки Головного управління ДФС у Львівській області від 20.03.2018р. [PERSON] з 2015 року не отримував доходів (а.с.49) З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що відповідач протягом 2015- 2017 року сімнадцять разів виїжджав за межі території України( а.с.47). Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня -1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Отже, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними частково, оскільки шлюб між сторонами розірваний, діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, являється працездатним та надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей з часу розірвання шлюбу. Враховуючи стан здоров'я дітей та їх вік, відсутність у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна, факт неодноразового перетину відповідачем державного кордону України, що може свідчити про наявність матеріального забезпечення останнього, беручи до уваги прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у 2018 році та визнання відповідачем позову в частині готовності сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, оскільки обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому судом не беруться до уваги доводи позивача, що відповідач працевлаштований за кордоном та має там постійний заробіток , оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження даних обставин позивачем не представлено та судом не здобуто, факт перетинання кордону відповідачем не може свідчити про працевлаштування позивача за кордоном та отримання регулярного доходів в значних розмірах. Доводи позивача про те, що на утримання двох дітей вона щомісячно витрачає 9800 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому такі судом не беруться до уваги. Також суд бере до уваги факт наявності у відповідача батька - інваліда 2-ї групи, та відсутність даних, що такий перебуває на його утриманні. З відповідача в користь держави у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 704,8 гривень. Крім того, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial