Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач 04.09.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 548906,64 грн., що виникла за кредитним договором №40-0251005/ФКВ-08 укладеним 07.03.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.03.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №40-0251005/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 000 доларів США, з розрахунку 11,20% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 07.03.2008 року по 06.03.2031 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, зазначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» відступає АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора у згаданих зобов'язаннях, а відповідно до п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п. 2.4, 2.5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 211,12 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту. Згідно п. 1.5, 2.6, 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку, або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Згідно п. 1.7, 2.10 договору, щомісячна комісія за управління кредитом складає 0,12 % відсоток річних. Нарахування щомісячної комісії за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно у валюті кредиту або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування. Нарахування комісії сплачується позичальником у національній валюті по 20 число кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок банку. Відповідно до п. 6.2 договору, банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником або його поручителем умов цього договору та договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у випадках передбачених пп. а - ж, в тому числі і в випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором. Відповідач станом на 25.06.2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у сумі 548, 906,64 грн., яка складається з тіла кредиту - 516 719,94 грн.; відсотки - 27 806,54 грн.; комісія - 4 380,15 грн. Відповідач повідомлявся про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед позивачем, однак кошти позичальником повернуті не були, що змусило останнього звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судове засідання 01.12.2014 року представник позивача не з'явився та подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Судом встановлено, що 07.03.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №40-0251005/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 57 000 доларів США, з розрахунку 11,20% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 07.03.2008 року по 06.03.2031 року (а.с. 7-15). 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, зазначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» відступає АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора у згаданих зобов'язаннях, а відповідно до п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 21-24). Судом встановлено, що банк повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором №40-0251005/ФКВ-08 укладеним 07.03.2008 року, що підтверджується заявою про видачу готівки (а.с. 20). Однак, відповідач в повному обсязі не виконав свої зобов'язання, встановлені договором, чим порушив права та законні інтереси банку. Уклавши з банком зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості яка станом на 25.06.2014 року існує у сумі 548, 906,64 грн., яка складається з тіла кредиту - 516 719,94 грн.; відсотки - 27 806,54 грн.; комісія - 4 380,15 грн. (а.с.19 - розрахунок заборгованості). Відповідач повідомлявся позивачем про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак кошти позичальником повернуті не були. Таким чином, враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3654,00 грн. (а.с. 3). На підставі наведеного та

Outcome: approved