Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач 04.02.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль та зобов'язання зняти автомобіль зі свого обліку. Свій позов обґрунтовував тим, що 19.12.2003р. правочином від 27.03.2006р. фірмою Белліко-Гартмут Оль(ФРН) в благодійних цілях було передано автомобіль VOLKSWAGEN-VW 1996року випуску, номер кузова [NUMBER], об»єм двигуна 1800, номер реєстрації [NUMBER], через головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА для інваліда третьої групи [PERSON] Наказом головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА від 02.03.2004 р. № 14 згідно рішення комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України (протокол № 26/ГД-9884 від 05.02.2004р.) вказаним автомобілем було забезпечено інваліда третьої групи [PERSON] Оскільки останній не міг самостійно управляти транспортним засобом, тому керування та підтримання в робочому стані даного транспортного засобу в його інтересах здійснював він, позивач. Батько помер 19.11.2013року. На час смерті покійного батька він проживав разом з ним, обидва були зареєстровані по [ADDRESS]. Згідно листа №223/05.01-54/10-14 від 24.01.2014р. департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА, його було повідомлено про необхідність повернення автомобіля в розпорядження департаменту або сплатити митну вартість транспортного засобу, розраховану на час ввезення його на митну територію України. Вважає таку вимогу відповідача безпідставною, оскільки у даному випадку має застосуватись п.37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 08.09.1997р. №999, який діяв на момент ввезення автомобіля і передачі його [PERSON], згідно якого після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається членам його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення; перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту. Новий Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМУ від 19.07.2006р. №999, на який посилається відповідач, набрав чинності 09.08.2006 р., а тому його застосування до правовідносин, що виникли до набрання ним чинності, є неправомірним. З цього приводу склалась певна судова практика, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 30.01.2012 р. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що після смерті інваліда третьої групи [PERSON], який відповідно до наказу головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації від 02.03.2004р. №14 був безоплатно забезпечений спірним автомобілем VOLKSWAGEN-VW 1996року випуску, номер кузова [NUMBER], цей автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, відповідно до вимог п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006р. №999, підлягає поверненню відповідачу. Автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім»ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, який мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті. Відповідно до діючого законодавства, вищезгаданий автомобіль може бути переоформлений на члена сім»ї при наявності підстав чи переданий у приватну власність при оплаті встановлених чинним законодавством податків і зборів. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 19.12.2003р. правочином від 27.03.2006р. фірмою Белліко-Гартмут Оль(ФРН) в благодійних цілях було передано автомобіль VOLKSWAGEN-VW 1996року випуску, номер кузова [NUMBER], об»єм двигуна 1800, номер реєстрації [NUMBER], головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА для подальшої передачі інваліду третьої групи [PERSON] (а.с.6-10). Наказом головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА від 02.03.2004р. № 14 відповідно до протоколу засідання комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 05.02.2004 р. № 26/ГД-9884 вказаним автомобілем був безоплатно забезпечений інвалід третьої групи [PERSON](а.с.17). Оскільки останній відповідно до медичних показань не міг самостійно управляти транспортним засобом, тому керування та підтримання в робочому стані вказаного транспортного засобу здійснював позивач [PERSON] На час смерті [PERSON], що настала [INFO](а.с.20), позивач проживав разом з ним, обидва були зареєстровані в [ADDRESS] Після звернення позивача до відповідача- департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА щодо перереєстрації автомобіля на своє ім»я, позивач отримав письмову відмову відповідача з посиланням на п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 19.07.2006р. №999, згідно якого розгляд порушеного питання можливий тільки після сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У відповідності з вимогами ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною 4 ст. 4 ЦК України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001р. №128 до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 08.09.1997р. №999, внесено зміни, за якими п.42 визначав, що автомобіль, отриманий органом соціального захисту населення як гуманітарна допомога для конкретної фізичної особи, яка перебуває на обліку для забезпечення автомобілем в органах соціального захисту населення, видається такій особі (за її згодою) незалежно від черги. Відповідно до п.37 Порядку від 08.09.1997 р. в редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення; перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту. Про те, що такий автомобіль, як переданий інваліду безоплатно, визнавався його власністю та переходив до членів його сім'ї на праві власності, свідчить і абз.3 п.37 цього Порядку, згідно з яким спори про частку в спільній власності на цей транспортний засіб вирішуються в судовому порядку за позовом будь-кого із членів сім`ї. 09 серпня 2006 р. набрав чинності Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМ України від 19.07.2006р. №999, відповідно до п.41 якого після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї померлого інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда; у разі несплати членом сім'ї інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. Дія положень ст. 5 ЦК України в повному обсязі поширювалась і на Порядок від 19.07.2006 р. як на новий акт цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Інваліда [PERSON], членом сім'ї якого був позивач, було безоплатно забезпечено автомобілем на умовах, визначених п.37 Порядку від 08.09.1997 р., у зв'язку з його смертю та наявністю в нього членів сім'ї автомобіль підлягає перереєстрації на позивача як члена сім'ї за місцем, де інвалід перебував на обліку як власник цього автомобіля. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Таким правочином у даному випадку було забезпечення інваліда автомобілем на вищезазначених умовах, що відповідало ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що спірні відносини є єдиним правочином щодо забезпечення інваліда автомобілем та надання права членам сім'ї інваліда на залишення автомобіля в разі його смерті. Оскільки новий Порядок від 19.07.2006 р. встановлює обмеження та зобов'язання, яких не було в Порядку від 08.09.1997 р., чинному на момент виникнення правовідносин, та в разі його застосування порушить право власності члена сім'ї інваліда, гарантоване ст. 41 Конституції України й набуте відповідно до ст. 328 ЦК України, п.37 Порядку від 08.09.1997 р., цей новий Порядок в силу вимог ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України не поширюється на права та обов'язки, які виникли на підставі Порядку від 08.09.1997 р. Саме до цього зводиться правова позиція, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.01.2012 р. (а.с.26-28); вказане судове рішення згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із ним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на автомобіль та зобов'язання відповідача зняти автомобіль зі свого обліку, які підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 11, 328 ЦК України, п.37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 08.09.1997р. №999,

Outcome: approved