Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.08.2007 року з відповідачем було укладено договір кредиту № 565/17-ПК14/07, згідно якого позивач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у розмірі 90 000 грн., однак відповідач у порушення умов Договору, свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 08.06.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 246 425,05 грн., яка складається з боргу: за кредитом - 94 439,41 грн.; за відсотками - 131 190, 27 грн.; за розміром інфляційних витрат за кредитом - 4 747,96 грн.; за розміром інфляційних витрат за відсотками - 16 047, 41 грн. Позивачем направлялася на адресу відповідача вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позову вона не виконана. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 246 425,05 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 696,38 грн. Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, а також додатково пояснила, що 22.01.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на доповнення до відзиву на позовну заяву від 18.08.2017 року, згідно якої вона вважає, що позовна давності може бути застосована лише до платежів до вересня 2014 року, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 146 195,09 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення та заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи її тим, що останній платіж у сумі 2 000 грн. відповідачем здійснено 13.05.2010 року, а тому згідно п. 4.5 кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 61 календарний день з дати останнього платежу, тобто з 13.06.2010 року, внаслідок чого позивачу стає відомо про порушення його прав та починається дія трирічного строку права звернення позивача до суду з вимогою захисту своїх порушених прав та інтересів, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши думку представників сторін, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відкриття провадження по вказаній справі відбувалося за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 03.08.2017 року. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 -VIII, викладено у новій редакції Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України). Цей закон набрав чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, - з 15.12.2017 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 565/17-ПК14/07, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 90 000,00 грн. зі сплатою 15,00 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п. 2.6. цього договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості та кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.08.2022 року (а.с. 4-6, 15-21). 11 червня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту № 565/17-ПК14/07, згідно якої відповідачу на поточні потреби надається додатково 7 223,66 грн. зі сплатою 18,00 % річних та з кінцевим терміном погашення основної суми заборгованості до 25.07.2027 року. Погашення кредиту за змістом цієї додаткової угоди здійснюється за графіком змін до 25 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2007 року (останній платіж 25.07.2027 року) (а.с. 7, 87-88). Згідно наданої довідки станом на 08.06.2017 року про сплату боргу за кредитом, заяв на переказ готівки, платіжних доручень, меморіальних ордерів та квитанцій, відповідач з вересня 2007 року по травень 2010 року здійснювала погашення боргу за кредитним договором від 30.08.2007 року. Остання сплата в рахунок заборгованості зроблена [PERSON] 13.05.2010 року (а.с. 14, 46-63, 100). 29.06.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направлено [PERSON] Вимогу про усунення порушень (а.с. 8-9). Відповідно до п. 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючого неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360, а п. 2.4.1 цього договору визначено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше тридцятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти, якщо тридцяте число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п.2.4 цього договору у попередній робочий день. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 565/17-ПК14/07, станом на 08.06.2017 року заборгованість відповідача становить 293 189,58 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 94 439,41 грн., за відсотками - 131 190, 27 грн., за розміром пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10 671,31 грн. (вимоги в цій частині не заявлено); за розміром пені за несвоєчасне повернення відсотків - 36 093,22 грн. (вимоги в цій частині не заявлено); за розміром інфляційних витрат за кредитом - 4 747,96 грн., за розміром інфляційних витрат за відсотками - 16 047, 41 грн. (а.с.10-13, 89-99). Заявлена сума вимог - 246 425,05 грн. (а.с.2-3). Водночас, як встановлено вище, сторони обумовили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення грошових коштів, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. А відповідно до частини 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених пп. 3.3.8 - 3.3.9 кредитного договору оскільки з 14.05.2010 (останній платіж здійснений 13.05.2010 року) не сплатив кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Протягом наступних 30 календарних днів позичальник також не виконав обов'язок за договором. Пунктом 1.1.1 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору визначено, що погашення кредиту здійснюється в наступному порядку: до 25 числа (включно) кожного місяця, починаючи з вересня місяця 2007 (останній платіж 25.07.2027 року) згідно з встановленим графіком, у випадку, коли день погашення кредиту припадає на неробочий день, погашення кредиту необхідно здійснити в останній перед ним робочий день. При цьому, пунктом 3 додаткової угоди № 1 до кредитного договору визначено, що сторони обумовили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів визначених п. 2.4.1 Договору, та /або кредиту в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора. Отже, п. 1.1.1. та п. 3 додаткової угоди № 1 до кредитного договору встановлено обов'язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції 25 червня 2010 року, однак зазначені вимоги не були нею виконані, а відтак саме з 26 червня 2010 року, з наступного дня порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, банк мав право захищати свої порушені права у визначеному законом порядку, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 13.07.2017 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки, умовами договору (графіком погашення заборгованості), встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та від 07 грудня 2016 року у справі № 753/21547/14-ц, яка є обов'язковою для суду. Таким чином, враховуючи те, що за умовами договору та Правил погашення кредитної заборгованості повинно здійснюватись позичальником шляхом внесення обов'язкового мінімального платежу до 25 числа кожного місяця згідно з графіком, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. У зв'язку з тим, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 13 травня 2010 року, право на звернення з позовом про стягнення недосплачених сум за цим договором, виникло у позивача 26 червня 2010 року, а тому суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 13 липня 2017 року пропустив трирічний строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України. Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed