Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати розпорядження органу приватизації № 219867 від 05.12.2013 року, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради [PERSON] на квартиру під № 24 по вул. Мала Арнаутська, 58 у м. Одесі; скасувати свідоцтво про право власності на житло № 8-24307 від 05.12.2013 року на зазначену квартиру, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради квартиру під № 24 по вул. М. Арнаутська, 58 у м. Одесі; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 9052633 від 14.12.2013 року, на підставі якого зареєстроване право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на наступне. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.12.2012 року № 908 прийнято рішення про видачу службового ордеру № 2107, серії ПР від 28.12.2012 року на службову квартиру [ADDRESS] теплотехніку дільниці № 12 КП ЖКС «Фонтанській» [PERSON] на склад родини в 4-и особи. На підставі зазначеного розпорядження Департаментом міського господарства Одеської міської [PERSON] видане свідоцтво № 8-24307 від 05.12.2013 про право власності на спірну квартиру. За твердженням позивача зазначена квартира приватизована [PERSON] незаконно, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових. Враховуючи зазначені обставини позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами. В судове засідання зявився представник прокуратури, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник Одеської міської ради в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. В судове засідання зявився відповідач та його представник, позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необґрунтованими та такими, у задоволенні яких слід відмовити. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, відповідно до раніше поданої заяви просила розглядати справу за її відсутності. Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради в судове засідання не зявився, відповідно до раніше поданої заяви просив позовні вимоги задовольнити. Інші учасники у судове засідання не зявились, про час та дату судового засідання сповіщались належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представників сторін, представлених письмових доказів. Щодо фактичних обставин. Згідно із розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 908 від 26 грудня 2012 року прийнято рішення про видачу службового ордеру № 2107, серії ПР від 28.12.2012 на службову квартиру [ADDRESS] теплотехніку дільниці № 12 КП ЖКС «Фонтанський» [PERSON] на склад родини в 4-и особи дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] В подальшому [PERSON] звернувся до органу приватизації житла, подавши заяву про безкоштовну передачу у власність спірної квартири в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», подавши документи виключно від свого імені. На підставі розпорядження органу приватизації № 219867 від 05.12.2013 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради [PERSON] видане свідоцтво № 8-24307 від 05.12.2013 року про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], площею 39,70 кв.м. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2013 року [PERSON] оплатно передав у власність, а [PERSON] придбав у власність спірну квартиру під №24 у будинку під №58 по вул. Мала Арнаутська в м. Одесі, що складається з житлових кімнат, загальною площею 39,7 кв.м., у тому числі житловою 15,6 кв.м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 690. Стосовно вимог про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності недійсними. Позивач вважає зазначене розпорядження та свідоцтво про право власності недійсним з огляду на те, що вказані акти прийняті із порушенням вимог закону. Так, за правилом ч.2 ст. 2 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином, згідно з наведеним переліком не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. При цьому, згідно з витягом із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №908 від 26.12.2012 року вбачається, що [PERSON] виділено ізольовану квартиру із статусом службової. В подальшому, 28 грудня 2012 року на підставі вказаного розпорядження [PERSON] видано ордер саме на службове жиле приміщення №2107 серії ПР. За відповіддю на запит суду статус спірної квартири з службової не змінено також на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також пояснення Департаменту міського господарства Одеської міської ради, якими третя особа визнала, що квартира перебувала у статусі службової, у суду відсутні підстави допускати, що квартира була приватизована у момент її перебування у статусі, відмінному від службового. Отже, враховуючи, що статус спірної квартири, на яке третя особа отримала свідоцтво про право власності, є таким, що не дозволяв приймати відповідні рішення про її приватизацію шляхом безоплатної передачі у власність, оспорювані розпорядження органу приватизації та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло є протиправними, в силу чого є недійсними, та підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Судом додатково враховано, що за вказаним фактом заведене кримінальне провадження №12014160000000647 від 19.06.2014 року відносно службових осіб КП «Міське агентство з приватизації житла» та директора Департаменту міського господарства Одеської міської ради, які зловживаючи службовим становищем, 05.12.2013 передали з комунальної у приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яку передано в користування останнього у якості виключно службового житла. При цьому, суд критично розцінює заперечення представника відповідача щодо того, що на сьогоднішній день відсутні будь-які вироки за вказаними фактами, та не вважає їх слушними, оскільки оспорюване розпорядження та свідоцтво набули ознак недійсності в силу положень закону, а не внаслідок наявності будь-яких рішень компетентного органу в кримінальному провадженні. Стосовно обґрунтованості добросовісності набувача. За результатами розгляду цієї цивільної справи суд має констатувати, що відповідач [PERSON] повинен був знати та з усіх обєктивних обставин міг знати про те, що він набув майно від неуповноваженої особи. За всіма обставинами набуття спірної квартири відповідач [PERSON] мав усі підстави та повинен був знати про правові вади такого придбання. Так, у першу чергу, [PERSON] від укладення такого договору мав застерегти той факт, що ним набувалося житлове за статусом приміщення у стані, що не було та не є придатним для проживання, про що неодноразово зазначено самим відповідачем у судових засіданнях. Так, у судовому засіданні 09 березня 2016 року відповідач пояснив, що квартира перебувала у нежилому стані, оскільки була відсутня як така стеля, стіни були вологими, що унеможливлювало її використання для постійного проживання та використання в якості житлової оселі. При цьому, відповідач пояснив, що у відповідному стані квартиру ним придбано, оскільки в подальшому планувалась її поступова відбудова та приведення у належний житловий стан. Таким чином, на час укладення зазначеного договору купівлі-продажу й нині існує невідповідність між змістом укладеного відповідачем договору купівлі-продажу, у якому зазначено, що квартира передається у належному стані, та тим станом, в якому відповідач придбав спірне майно. Встановлені обставини по справі свідчать, що [PERSON] не проявив належної обачності під час придбання спірного майна, зокрема, продавця [PERSON] до моменту укладення правочину [PERSON] жодного разу не бачив. У судовому засіданні відповідач визнав, що зустрівся з продавцем спірного житла лише тоді, коли необхідно було передавати грошові кошти за спірну квартиру. При цьому, як повідомлено [PERSON], перемовини між сторонами договору щодо придбання спірної квартири почалися в той момент, коли квартира ще не належала відчужувачу [PERSON], не була ним приватизована й не отримана ним у власність. Додатково суд має врахувати, що відповідач не звертався до житлово-експлуатаційної організації, на обслуговуванні якої перебуває спірна квартира, не поцікавився правовим статусом придбаваного ним житла. Як засвідчили подальші події, лише один візит до укладення зазначеного правочину надав би можливість відповідачу уникнути укладення такого правочину, оскільки протягом першого же візиту до житлово-експлуатаційної організації йому стало відомо про правові вади такого набуття. При цьому, будь-яких інших самостійних дій, направлених на перевірку правомірності придбання спірного нерухомого майна, відповідачем також не вчинено. Таким чином, суд констатує необачну поведінку набувача, який допустив існування невідповідності між змістом укладеного ним договору та фактичним станом речей, не вчинив будь-якої перевірки правомірності набуття продавцем спірного нерухомого майна у власність, що позбавляє його статусу добросовісного набувача. Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому, згідно зі ст.388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, чинним цивільним законодавством не передбачається захист прав та інтересів недобросовісного володільця проти обґрунтованих вимог правомірного власника. У цьому випадку набувач [PERSON] має право на захист своїх інтересів шляхом висунення та предявлення відповідних вимог у судовому порядку до відчужувача [PERSON] про стягнення коштів, які ним були отримані за розпискою від 14 грудня 2013 року, а саме: в сумі, що є еквівалентною 24\~000,0 доларів США, що отримані в рахунок оплати придбаної квартири. Отже, встановлені обставини є підставою для задоволення вимоги позивача про витребування майна від відповідача, враховуючи, що [PERSON] на обґрунтування своїх заперечень не доведено його добросовісності та обачності під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. Стосовно обставин вибуття майна від попереднього власника позивача. Разом з тим, навіть припускаючи ту обставину, що відповідач не міг знати, що майно за відплатним договором придбане ним у особи, яка не мала права його відчужувати (чого судом не встановлено), позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Як вже було зазначено, згідно чинного цивільного законодавства України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з його волі іншим шляхом. У цьому випадку, суд констатує, що майно вибуло поза волею власника майна позивача. Так, вибуття спірної квартири з власності Одеської міської ради стало можливим внаслідок прийняття незаконного розпорядження Департаментом міського господарства. Згідно з Положенням про Департамент міського господарства Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року №384-VI, Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради і правонаступником Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. Департамент є юридичною особою, має гербову печатку, штампи, бланки, рахунки в органах Державного казначейства України, в своїй роботі керується чинним законодавством України, актами органів державної влади, місцевого самоврядування. Таким чином, хоча Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради, втім, ця організація є окремою юридичною особою та наділена відповідним обсягом прав та обовязків. Згідно з п.п. 2.3, 2.54 наведеного Положення основними завданнями та функціями департаменту є, зокрема, управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; проведення організаційної та методичної роботи, повязаної з приватизацією житлового фонду, інженерних мереж та обєктів житлово-комунального господарства міста. При цьому за п.1.3 Положення Департамент підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований міському голові, виконавчому комітету Одеської міської ради. Таким чином, оскаржуване розпорядження прийняте третьою особою в межах своїх повноважень, як окремою юридичною особою, що не є тотожною особі позивача, втім із певними правовими вадами, що встановлено судом під час цього судового розгляду. Факт того, що Департамент міського господарства, як орган, що є підконтрольним та підзвітним Одеській міській раді, прийняв відповідне рішення, сам по собі не свідчить, що таке рішення приймалося від імені та інтересах позивача, а, отже, не свідчить, що на відповідні дії була воля останнього. Наведене свідчить, що спірне майно вибуло з володіння Одеської міської ради поза її волею, внаслідок прийняття незаконного розпорядження Департаментом міського господарства Одеської міської ради, як окремою юридичною особою. Зазначене підтверджується також і поясненнями представника Департаменту, з яких вбачається, що майно дійсно вибуло внаслідок дій колишніх працівників Департамент міського господарства Одеської міської ради та поза волею позивача. Таким чином, встановленні обставини є самостійною підставою для задоволення позовних вимог позивача у відповідній частині. Втім, в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 9052633 від 14.12.2013 року, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки суд не вбачає спору між вказаними сторонами, позивачем не доведено, що нотаріусом будь-яким чином були порушені права позивача; фактично зазначена вимога направлена на встановлення порядку виконання рішення, про що суд вважає за необхідне зазначити у резолютивні частині. Щодо визначення порядку виконання рішення суду. Згідно зі ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. У звязку із зазначеним суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, вказавши, що це рішення суду є правовстановлюючими документом на нерухоме майно та є підставою для здійснення державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на квартиру під № 24 по вул. М. Арнаутська, 58 у м. Одесі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому випадку судом не встановлено обставин, за яких позивач може бути звільнений від доказування обставин, на які він посилається. За ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial