Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.01.2006 року в розмірі 38456,12 гривень та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 384,56 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача на підставі документів наявних в матеріалах справи з ухваленням заочного рішення. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяв про слухання справи за його відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило. Згідно Сектору адресно-довідкової роботи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області реєстрація відповідача у Запорізькій області відсутня. Судові повістки направлялись по останньому відомому місцю проживання , але повертаються до суду через неявку адресата за отриманням. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України сторони повинні добросовісно користуватися своїми правами Згідно вимог ст. 77 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть учать у справі , не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору від 10.01.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4407,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» зі свого боку умови кредитного договору виконав в повному обсязі, але відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання в частині погашення заборгованості та відсотків за користування кредитом не виконує і станом на 16.01.2014 року має заборгованість у розмірі 38456,12 гривень, яка складається з наступного: - 4407,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 12274,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 19467,02 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; - а також штрафи відповідно до п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг; - 500.00 грн. - штраф ( фіксована частина) - 1807,43 грн. - штраф ( процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідач не зробив жодного платежу в рахунок погашення кредиту. Тобто право на звернення до суду з позовом у позивача виникло ще у 2006 році. Строк давності для звернення до суду сплив у 2011 році. З позовною заявою позивач звернувся до суду у 2014 році. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки із спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищевказане, суд вважає що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed