Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач 02.12.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 18000 грн, а також трьох відсотків річних в сумі 269,26 грн. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він передав в богр відповідачу гроші в сумі 18000 грн. Даний договір позики вони уклали в простій письмовій формі, оформивши його борговою розпискою від 23.01.2013 року. У розписці відповідач зобов'язався повернути кошти до 01.06.2013 року. Однак своє зобов'язання не виконав і на момент подачі позову до суду кошти не повернув. В зв'язку з цим позивач вимушений був звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні подали заперечення на позовну заяву, та в свою чергу відповідач пояснив, що він є фізичною особою - підприємцем, основним видом його діяльності є технічне обслуговування та ремонт автомобілів. В 2011 році позивач звертався до нього для ремонту свого автомобіля, котрий потрапив в ДТП. Відповідач погодивася на ремонт і оскільки автомобіль позивача був новий і необхідно було замовити деталі для його ремонту, відповідач деякий час очікував на надходження цих деталей. Оскільки на той час відповідач співпрацював зі страховою компанією позивача, після ремонту він передав пошкоджені деталі автомобіля страховику, як того вимагав договір страхування. Це викликало невдоволення позивача, внаслідок чого він почав висловлювати до відповідача претензії з приводу неякісного ремонту та того, що він не повинен був віддавати пошкоджені деталі страховику та змусив його написати боргову розписку, що є предметом даного позову, на 18000 грн. Насправді вказана сума є вартістю пошкоджених деталей, які відповідач передав страховику позивача. Відповідач в судовому засіданні наполягав, що ніколи в борг грошей у позивача не брав і під тиском написав вказану боргову розписку. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та випливає з матеріалів справи, що 23.01.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики в простій письмовій формі, що оформлено борговою розпискою на 18 000 грн. Згідно розписки, відповідач зобов'язався повернути борг в повному обсязі до 01.06.23013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саме суму грошових коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до чю2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивач надав в судовому засіданні розрахунок суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних, відповідно до якого три відсотки становлять 269,26 грн. та основна сума боргу 18000 грн, а всього 18269,26 грн., що відповідно до вимог законодавства і підлягають стягненню. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідача та його посилання на неправомірність такого стягнення та необґрунтованість позову не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судовому засіданні не зміг довести тих обставин на які він посилався. На підставі викладеного,

Outcome: approved