Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 06.11.2006 року № IFI8RX07080019, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 704,0 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, договір між сторонами складається із заяви позичальника ([PERSON]), Умов та правил, Тарифів. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 704,0 грн., але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 14.07.2016 року в розмірі 27584,47 грн., яка складається з наступного: 6264,02 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 123,86 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19406,85 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 1289,74 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 27584,47 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте до позовної заяви додав письмове клопотання про те, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутність. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання вдруге не з`явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був двічі належним чином повідомлений (а.с. 78, 84). Тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а представник позивача подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 06.11.2006 року № IFI8RX07080019, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 704,0 грн. строком на 12 (дванадцять) місяців з 06.11.2006 року по 06.11.2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць (12,0 % річних), щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 11,26 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 64,0 грн. Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, комісії та іншим платежам. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 73,86 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 5 зворот). Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка») (Стандарт) (а.с. 6-8) позичальник (відповідачка) зобов'язався погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, винагороду, у порядку та строки відповідно до Заяви та даних Умов. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше як на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та + 5 відсотків від суми заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до заяви позичальника № IFI8RX07080019 кредит надається відповідачу для оплати товару, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в сумі 640,0 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] в ПриватБанк, МФО 336677, ЗКПО [NUMBER] з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № 0013 від 06.11.2006 року у т.ч. ПДВ 106,67 грн.», а також 64,0 грн. на поточний рахунок № [NUMBER] в ПриватБанк, МФО 336677, ЗКПО 20568613 з призначенням платежу «Сплата єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № IFI8RX07080019 від 06.11.2006 року». Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 640,00 грн., придбавши за кредитні кошти мобільний телефон марки «Samsung С75», про що свідчить рахунок № б/н від 06.11.2006 року (а.с. 10). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідач прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 14.07.2016 року в розмірі 27584,47 грн., яка складається з наступного: 6264,02 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 123,86 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 19406,85 грн. - пеня; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 1289,74 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-4 зворот). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за кредитним договором від 06.11.2006 року № IFI8RX07080019, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви (платіжне доручення № ВОТМ2В1840, а.с. 1). На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 174, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved