Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач 10 грудня 2013 року звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що згідно договору про надання споживчого кредиту №0201 від 12 січня 2007 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», та [PERSON], Банк надав позичальнику [PERSON] споживчий кредит в сумі 10 тис. гривень на строк з 12 січня 2007 року по 11 січня 2009 року зі сплатою 25% процентів річних. Відповідно до пунктів 4.2 і 4.3 кредитного договору позичальник зобов’язалася щомісячно погашати заборгованість перед Банком по наданому кредиту за встановленим графіком та сплачувати проценти за користування кредитом. Відповідач не виконувала умови кредитного договору та діючого законодавства щодо обов’язковості договору та зобов’язань, що з нього випливають, у зв’язку з чим у неї перед Банком станом на 25 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 27322,62 грн., яка складається з заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами 8622,14 грн., заборгованості з повернення кредитних коштів 6542,29 грн., пені за прострочення основної судної заборгованості 3316,58 грн., пені за несплачені відсотки 3841,61 грн., штрафу 5000 грн., яку просили стягнути з відповідача на користь Банку, а також витрати зі сплати судового збору. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності на а.с.25-26, у судове засідання не явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.24). Відповідач, будучи повідомленою про розгляд справи в суді належним чином (а.с.27), у судове засідання не явилася, причини неявки суду не повідомила, з заявами про розгляд справи за її відсутність або про відкладення розгляду справи з певних причин до суду не зверталася, на підставі чого суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з винесенням заочного рішення за правилами ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача в своїй письмовій заяві. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту №0201 від 12 січня 2007 року відповідач отримала від Банку кредит в сумі 10 тис. гривень на строк з 12 січня 2007 року по 11 січня 2009 року зі сплатою 25% процентів річних. За умовами споживчого кредиту відповідач повинна погашати заборгованість за кредитом відповідно до графіку погашення (а.с.15-17). Умови кредитного договору відповідач не виконувала належним чином, тому станом на 25 жовтня 2013 року у неї перед Банком утворилася заборгованість у загальній сумі 27322,62 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.21-22). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий термін повернення позивачу суми кредиту відповідачем та сплати всіх плат встановлено не пізніше ніж 11 січня 2009 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 10 грудня 2013 року, тобто після спливу трирічного строку з часу спливу строку виконання договору. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення зазначеної статті суди мають виходити з того, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку. Оскільки судом встановлено, що станом на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом строк позовної давності сплив, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту необхідно відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 273,23 грн..

Outcome: dismissed