Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач 02.11.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, а 13.11.2017 року позивач надала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить встановити факт належності житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] у рівних частках [PERSON], померлому [INFO], [PERSON], померлій [INFO], [PERSON]; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку за а адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], як за членом колгоспного двору. З позовної заяви та уточненої позовної заяви вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до категорії колгоспного двору, до складу якого входили [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] померла мати позивача [PERSON]. [INFO] помер батько позивача [PERSON], який на день смерті постійно проживав в [ADDRESS]. За життя право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], батьки позивача не оформлювали. Станом на 01.01.2013 року право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO], та після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач, як спадкоємець за законом, зверталась до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлого [PERSON]. В Кілійській районній державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 159/2004 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВВ № 544983 від 19.03.2004 року, а саме на земельну частку (пай). Крім того, [PERSON] успадкувала право власності на земельну частку (пай), що належало її матері [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВІ № 382042, видане 26.01.2000 року Кілійською державною нотаріальною конторою. Однак, оформити право на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої вона зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без участі відповідача. На підставі письмових заяв представника позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно довідки № 1850/02.01.23 від 28.07.2017 року, наданої Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав до складу колгоспного двору станом на 16.04.1991 року, членами колгоспного двору були: [PERSON] (померлий 2001 року), [PERSON] (померла 1997 року), [PERSON] (1946 року народження). Довідка надана згідно погосподарської книги Шевченківської сільської ради за № 7, особовий рахунок [NUMBER]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], складеного станом на 28.08.2017 рік, зазначений житловий будинок складається з: літ. А - житловий будинок, загальною площею - 97,6 кв.м., в тому числі житлової - 53,2 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - сарай, літ. Д - убиральня, № 1-4, І - надвірні споруди. З довідки № 559 від 06.10.2016 року, виданої комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], станом на 01.01.2013 року не зареєстровано. До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема: спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Згідно з ст.120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який діяв до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». З роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників. З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р. З наведених обставин суд вважає за можливе встановити факт належності в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлового будинку з будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 20, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.2016 року. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00016891182 від 19.07.2016 року 20.10.1965 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 27. [INFO] померла [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 15, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.02.1997 року. Згідно довідки № 3946 від 13.12.2016 року, наданої Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, [PERSON], 1921 рок народження, померла 1997 року, постійно проживала та була зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1945 року до дня смерті. На день смерті спадкодавця за вказаною адресою також проживали її чоловік [PERSON], 1915 року народження, та донька [PERSON], 1946 року народження. У відповідності з ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно з ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом достовірно встановлено що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], та, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, фактично прийняли в рівних частинах спадщину, належну померлій, а саме 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 38, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.07.2016 року. Згідно довідки № 978 від 21.07.2016 року, наданої Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, [PERSON], померлий [INFO], постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1945 року до дня смерті. На день смерті спадкодавця за вказаною адресою також проживала його дочка [PERSON]. Таким чином, судом достовірно встановлено що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO], та, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, фактично прийняла в спадщину, належну йому, а саме 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки зі Садкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49953081 від 21.11.2017 року після смерті [PERSON], померлого [INFO], була заведена спадкова справа № 159/2004, а також видане свідоцтво про право на спадщину серії ВВВ № 544983 від 19.03.2004 року. Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВВ № 544983 від 19.03.2004 року, виданого державним нотаріусом Кілійської районної нотаріальної контори Богачовою Н.М., [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (земельний пай) в КСП «Україна» в розмірі 2,9 умовних кадастрових гектарів. Згідно інформаційної довідки зі Садкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49952971 від 21.11.2017 року після смерті [PERSON] спадкова справа заведена не була. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідивши надані письмові докажи, а також враховуючи наведені норми цивільного законодавства України суд вважає за можливе визнати задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved