Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач 10.07.2014р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Ленінський районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва (додаткове) про право на спадщину за законом від 11.09.1999р. виданого Другою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-2461 та зареєстровано в КП «ДМБТІ» і записано у реєстрову книгу № 307 за реєстром № 43-87 27.09.1999р.; ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.1999р. виданого Другою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-2463 та зареєстровано в КП «ДМБТІ» і записано у реєстрову книгу № 307 за реєстром № 43-87 27.09.1999р. 08.12.2010р. він находячись у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем зареєстрував її в вищевказаній квартирі. 08.04.2010р. вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства, вона добровільно висилалась та забрала з неї майже всі свої речі і більше в зазначеній квартирі не проживала. В липні 2012 року [PERSON] забрала решту речей. Відповідач з 08.04.2010р. по даний час у вищезазначеній квартирі не проживає, речей не має, але добровільно зніматись з реєстрації не бажає. Позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]; усунути перешкоди у здійсненні ним права користування його майном, шляхом зняття [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення [PERSON] з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядженням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить: ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва (додаткове) про право на спадщину за законом від 11.09.1999р. виданого Другою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-2461 та зареєстровано в КП «ДМБТІ» і записано у реєстрову книгу № 307 за реєстром № 43-87 27.09.1999р.; ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.1999р. виданого Другою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-2463 та зареєстровано в КП «ДМБТІ» і записано у реєстрову книгу № 307 за реєстром № 43-87 27.09.1999р. (а.с.11-12). Згідно довідки про склад сім'ї № 7231 від 24.06.2014р. виданої КП «ЖЕП № 25» в вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] з 29.10.1998р. та [PERSON] з 08.02.2008р. Відповідно до пояснень свідків які знаходяться в матеріалах справи та акту від 24.06.2014р. складеного майстром діл. № 2 КП «ЖЕП № 25» Шевцовой Є.В. в присутності мешканців, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але там не проживає с 2010р. (а.с.17-20). Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст.317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація [PERSON] у квартирі яка розташована за адресою: [ADDRESS]. порушує права позивача, як його власника. На підставі викладеного та

Outcome: approved