Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач 04.02.2015 року звернувся з позовом про стягнення аліментів на своє утримання з відповідача у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до 30.06.2018 року шляхом перерахування їх на картковий рахунок, посилаючись на те, що він навчається в НТУУ «Київський політехнічний інститут» на денному відділенні, не працює і самостійного доходу не має, потребує коштів для навчання та забезпечення нормального життєвого рівня, а самостійно утримувати себе він не має змоги. Відповідач як батько добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. В судове засідання позивач надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відомостей про постійне місце роботи, доходи та наявність інших утриманців суду не надав. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, відповідно до ст.ст.181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], навчається в НТУУ «Київський політехнічний інститут» на денному відділенні, не працює і самостійного доходу не має, потребує коштів для навчання та забезпечення нормального життєвого рівня. Крім того, позивач з жовтня 2008 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря кардіолога, у зв'язку з чим кожні півроку необхідно проходити відновлювальний курс лікування, що потребує значних матеріальних витрат. Відповідач же як батько матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Договір про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладався. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який навчається і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому за таких обставин зобов'язаний утримувати сина протягом навчання до досягнення ним двадцяти трьох років. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і є всі законні підстави для їх задоволення, а з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина до припинення ним навчання в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, з моменту виникнення права на аліменти, а саме з дати подачі позову - з 04.02.2015 року. Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов'язання відповідача перераховувати аліменти на утримання сина на картковий рахунок, оскільки порядок виконання рішень про стягнення аліментів визначений, зокрема ЗУ «Про виконавче провадження».

Outcome: approved