Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач 07.02.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право власності на вказаний вище житловий будинок. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. Він до дня смерті батька проживав разом з ним а після його смерті у шестимісячний строк фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, тому визнається таким, що прийняв спадщину, проте нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок видано 22.08.1995 року, тобто вже після смерті батька. У судове засідання позивач та його представник [PERSON], не з'явилися, останній подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Як слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.1963 року та копії паспорта громадянина України, [PERSON] народився [INFO], його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане 12.11.1983 року. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло право власності на житловий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. З копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] слідує, що таке видане виконавчим комітетом Пустомитівської районної ради народних депутатів [PERSON] 22.08.1995 року, тобто вже після смерті останнього. З технічного паспорту на вказаний житловий будинок, складеного 01.02.2019 року ФОП «[PERSON]» слідує, що за даною адресою знаходиться будинковолодіння, яке складається з А-1 - житлового будинку 1969 року побудови, загальною площею 84,7 кв.м, житловою - 50,3 кв.м, допоміжною - 34,4 кв.м., та господарських будівель і споруд: а - прибудова, а' - ганок, Б - літня кухня, б - прибудова, В - майстерня, Г - сарай, Д - вбиральня, І - колодязь питний, 1 - ворота, 2 - огорожа. Згідно довідки виконкому Водяської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області № 714 від 05.06.1984 року, [PERSON] до дня смерті постійно проживав в [ADDRESS]. Разом з [PERSON] за даною адресою постійно проживали його дружина, [PERSON], та син [PERSON], які продовжили там проживати і після його смерті. Згідно довідки Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 13 від 16.01.2019 року за [PERSON] згідно погосподарських книг сільської ради за 1980-1982 роки рахується житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS]. З довідки Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 503 від 26.12.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], до дня свої смерті проживав і був зареєстрований в будинку [ADDRESS]. Як роз'яснено у пункті 3.1. Інформаційного листі ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/4-13 від 16.05.2013 року, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] проживав у [ADDRESS] та являвся власником вказаного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, який при житті не оформив за собою права власності на дане нерухоме майно. За життя [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є його син - [PERSON], та дружина - [PERSON], яка померла [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.07.1996 року. Згідно довідки Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 504 від 26.12.2018 року, [PERSON] [INFO]., до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS], разом з нею проживав її син - [PERSON] Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], який проживав в [ADDRESS], та являвся власником даного житлового будинку помер, спадщину якого, прийняв його син [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Згідно листа приватного нотаріуса Олефір Р.В.№ 40/01-16 від 21.01.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності спадкодавця [PERSON] на вказаний житловий будинок було оформлено після його смерті. З викладеного слідує, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за того, що батько за життя не зареєстрував за собою право власності на вказаний вище житловий будинок. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених даною статтею, є визнання права. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved