Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

ПАТ комерційний банк «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14.04.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №2469-004/08Р, за умовами якого позичальник отримав кредити в розмірі 10193,00 дол. США строком до 14.04.2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Представник позивача надав до суду заяву, якою просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялися, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий курєр. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що представник позивача не заперечив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Як визначено в п.1.3 договору, в кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за кредитним договором (відносно строків сплати процентів, повернення кредиту та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір відсоткової ставки збільшується на 1% річних, починаючи з початково визначеної в 11,99 %. Відносно умов надання кредиту та порядку його повернення, сторонами погоджено, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 122 доларів США щомісячно до «10» числа наступного місяця ( п. 4.4. кредитного договору) За порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день просторочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. ( п. 10.1 кредитного договору) Забезпеченням виконання [PERSON] кредитних зобовязань виступає порука [PERSON] за договором поруки №2469-004/08Р від 14.04.2008 року За умовами п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальником [PERSON] за кредитним договором №2469-004/08Р від 14.04.2008, з урахування всіх можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та в повному обсязі погашати основну суму боргу за кредитом в строк до 14.04.2015 року в розмірі 10193,00 доларів США, відшкодування збитків за іншої заборгованості. Строк дії договору поруки визначено до 14.04.2018 року (п.4.1 договору). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.525, 526, 625 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Уразі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду, кредитні кошти в сумі 10193,00 доларів США позичальник [PERSON] отримав, що суд розцінює як свідчення належного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Однак [PERSON] всупереч умовам договору, взятих на себе зобовязань належним чином не виконував, в результаті чого станом на 13.05.2016 року утворилась заборгованість по сплаті основної суми кредиту 5566,00 доларів США, та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 2306,31 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Жодних доказів в спростування вказаних позивачем обставин судом не встановлено, у звязку з чим наданий суду розрахунок заборгованості станом на 13.05.2016 року, суд вважає правильним та обґрунтованим, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем грошових вимог щодо стягнення заборгованості за кредиту в сумі 5566,00 доларів США, по процентам 2306,31 доларів США. Правомірність та обґрунтованість нарахування неустойки у формі пені суд не перевіряє, оскільки відповідних вимог про її стягнення банком не заявлено, в той час як відповідно до визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності суд вирішує справу виключно в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а позивач як учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року). Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем вимог про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та поручителя [PERSON] як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України,порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, яка кореспондується з положеннями п.1.1 договору поруки у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В ході судового розгляду не встановлено жодних обставин, які б свідчили про пропущення банком строку предявлення вимог до поручителя, адже порука є діючою, збільшення обсягу відповідальності боржника не здійснювалось, умови кредитування не змінювались. Вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі із солідарним стягненням з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором № 2469-004/08Р від 14.04.2008 року станом на 13.05.2016 року в розмірі 7872,31 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом 5566,00 доларів США, по процентам 2306,31 доларів США. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: approved