Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до заяви б/н від 24 січня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком, і він дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Якщо на дату нарахування процентів уся сума кредиту використана, то сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобовязань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/ з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, в звязку із чим станом на 14 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 21120,82 грн., яка складається із наступного: 7467,07 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7585,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4824,42 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 993,85 грн. штраф (процентна складова), і яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що сплачував кредит, поки була можливість, загалом сплатив 16000 грн. З січня 2016 року погіршився його стан здоровя, він отримує мізерну пенсію, не має житла. [PERSON] звертався до банку, де йому було відмовлено в реструктуризації боргу без пояснення причин. Через постійно прогресуючі хвороби туберкульозу та ВІЧ відповідач потребує лікування, через це не має можливості виконувати зобовязання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, врахувавши надані документи, які підтверджують скрутне матеріальне становище відповідача, його стан здоровя, отримання ним маленької пенсії, відсутність житла, що унеможливлює виконання зобовязань [PERSON] Просив при ухваленні рішення врахувати надані під час розгляду справи клопотання про застосування строків позовної давності та про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, які мотивував наступним. Відповідно до ст. 549 ЦПК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, в даному випадку строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу 250,00 грн. (фіксована частина), штрафу в розмірі 993,85 грн. (процентна складова) та в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 7585,48 грн. Крім того просив застосувати позовну давність, яка відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується терміном в один рік та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 4824,42 грн. Вважає, що перебіг позовної давності у позивача почався з 2008 року. Вислухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до укладеного із ПАТ КБ «Приватбанк» договору б/н від 24 січня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надав відповідачу картку та кредитні кошти. Відповідач не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем допущені порушення зобовязання за кредитним договором, і він станом на 14 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 21120,82 грн., яка складається із наступного: 7467,07 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7585,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4824,42 грн. заборгованість за пенею, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 993,85 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свої зобовязання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні було встановлено, що зобовязання відповідачем виконувалися не належним чином та не регулярно, чим істотно були порушені умови кредитного договору. Суд враховує, що штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, необхідно відмовити банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача в частині стягнення штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 993,85 грн. (процентна складова) у повному обсязі. В задоволенні клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності та відмови в позові в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею у розмірі 4824,42 грн. суд відмовляє, враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 24 січня 2008 року зазначена пеня нарахована в межах строку позовної давності. Правильність проведеного розрахунку відповідачем не оспорюється. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачем за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 19876,97 грн. Твердження відповідача та його представника про необхідність відмови в задоволенні позову в звязку із скрутним матеріальним становищем [PERSON] та його станом здоровя не заслуговує на увагу, оскільки зазначене вище не є підставою для звільнення від виконання договірних зобовязань і, як наслідок, відмови у стягненні заборгованості за невиконаними зобовязаннями. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~505,77 грн. (платіжне доручення від 22.09.2017 року).

Outcome: partial