Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, 3% річних, інфляційних. Зазначало, що [PERSON] проживає за адесою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає ПАТ «Київенерго». Свої зобов`язання по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води [PERSON] виконує неналежним чином. Станом на 01.12.2017 заборгованість по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води складає: 10465 грн. 40 коп. за централізоване опалення, 14981 грн. 76 коп. за постачання гарячої води. Посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ПАТ «Київенерго» в останньої утворилася заборгованість по оплаті послуг, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води, що складає: 10465 грн. 40 коп. за централізоване опалення, 14981 грн. 76 коп. за постачання гарячої води. Крім того, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 5441 грн. 47 коп. - 3% річних та інфляційних, а також судовий збір в розмірі 1762 грн. У подальшому представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній вказав на те, що заборгованість за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води була погашена відповідачем, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 5441 грн. 47 коп. - 3% річних та інфляційних та судовий збір в розмірі 1762 грн. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 26.03.2019 замінено позивача ПАТ «Київенерго» його правонаступником - комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Представник комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності та вказав на те, що позов підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з тим, що повістка, адресована [PERSON] була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, в силу норм ст. 128 ЦПК України [PERSON] є такою, яка належним чином повідомлена про дату та час судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин; не подала відзив. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] проживає за адесою: [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно розрахунків позивача у [PERSON] утворилася заборгованість по сплаті 3 % річних та інфляційних, нарахованих за період з грудня 2014 року по грудень 2017 року, в розмірі 5441,47 грн. (а.с. 9). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування суми 3% річних та інфляційних у розмірі 5441,47 грн позивачем надано розрахунок (а.с. 9). Разом з тим, у розрахунку не вказано чітко період (з зазначенням числа, місяця, року) за який нараховано суму у розмірі 5441,47 грн. До того ж у позові не вказано яку суму складає 3% річних, а яку- інфляційні. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Оскільки позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення судового збору з відповідача.

Outcome: dismissed