Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Перший позивач [PERSON] та другий позивач [PERSON] звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до першого відповідача - Першої Ужгородської державної нотаріальної контори та другого відповідача Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 20 червня 1982 року за договором купівлі продажу позивач придбав нерухоме майно - будинок № 53 по вулиці Українській в м. Ужгороді. Продавцем квартири і єдиним власником була [PERSON]. Реєстраційний напис на документ про право власності було зроблено 06 липня 1982 року, згідно якого позивач з дружиною - [PERSON], є власниками по 1/2 частини будинку № 53 по вул. Українській в м. Ужгороді спільного сумісного майна подружжя (на підставі вищезгаданого договору купівлі-продажу). З того часу і по сьогоднішній день, вони разом з дружиною та дочкою зареєстровані та проживають у даному будинку. В 2015 році перший та другий позивач вирішили оформити документи про право власності на будинок нового взірця, та подарувати належну [PERSON] частину будинку дружині- Саболчій М.П., зробивши її одноосібним власником даного будинку. Коли вони звернулись до нотаріуса, виявилось, що це неможливо зробити, оскільки на даний будинок, на 1/2 його частку, накладено арешт - реєстраційний номер обтяження №3805634 на підстави ухвали Нарсуду м. Ужгорода від 10.05.1951 року. Згідно листа №355/01-21 від 15.09.2015 року Закарпатського обласного нотаріального архіву, наряду «Розпорядження про накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 1951 рік не зберігається. Крім того, не можливо з'ясувати чи був такий спір насправді. Таким чином на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт , чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю Тим паче при укладенні договору купівлі-продажу даного будинку № 53 у 1982 році, нотаріусом було перевірено даний факт про відсутність заборони на відчужуваному будинку, про що зроблено відповідну відмітку у договорі. Враховуючи вищенаведене, позивачі просять суд скасувати арешт на ? частину будинку № 53 по вул. Українській в м. Ужгороді, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна № 3805634 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 3805634 від 29.099.2006 року про арешт ? частини будинку № 53 по вул. Українській в м. Ужгороді. В судове засідання перший та другий позивач не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте представником позивачів було подано до суду заяву в якій просить розглянути даний позов без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники першого та другого відповідача в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, проте подали до суду заяви в якій просять розглянути справу без їх участі, та визнають позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити в повному обсязі. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи перший позивач - [PERSON] та другий позивач [PERSON] є власниками будинку по вул. Українській № 53, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.06.1982 року та свідоцтвом про право власності на будинок по вул. Українській № 53, завіреним заступником старшого державного нотаріуса [PERSON] 03.07.1982 року, та зареєстрованим в реєстрі за № 2-5412. У 2015 році позивачі вирішили оформити документи про право власності на будинок нового взірця, та перший позивач [PERSON] вирішив передати в дар належну йому частину будинку по вул. Українській № 53 другому позивачу [PERSON], зробивши її одноосібним власником даного будинку. Коли позивачі звернулись до нотаріуса, виявилось, що вони не зможуть цього зробити, оскільки на даний будинок, а саме на ? його частку, накладено арешт, реєстраційний номер обтяження № 3805634 на підстави ухвали Нарсуду м. Ужгорода від 10.05.1951 року. Згідно витягу нотаріуса, судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 29.09.2006 року за № 3805634 про накладення арешту на будинок, який на момент внесення запису належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Запис внесено до єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Першою ужгородською державною нотаріальною конторою, яка є структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Згідно вказаного запису № 3805634 арешт на будинок по вул. Українській № 53, накладено згідно Ухвали нарсуду м. Ужгорода б/н від 10.05.1951 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу будинку та видачі свідоцтва про право власності. Згідно з інформаційного листа Першої Ужгородської державної нотаріальної контори арешт на житловий будинок в м. Ужгород, вул. Українська, 53, було накладено згідно запису на сторінці № 56, інших доказів та підтвердження накладення арешту на даний житловий будинок в Першій Ужгородській нотаріальній конторі немає, та передані на зберігання до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву В свою чергу, як зазначено в інформаційному листі Закарпатського обласного державного нотаріального архіву від 15.09.2015 року у справах нотаріального архіву наряд «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами та Алфавітна книга їх обліку до нотархіву працівниками Першої ужгородської контори не передавалися. \~Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року N31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.\~8, ст.\~16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. При цьому, згідно з п.78 зазначеного Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно правової позиції Верховного суду України від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. За ухвалою від 17.11.2015 року судом було витребувано від КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, що знаходиться за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Уральська, 4, належним чином засвідчену копію інвентарної справи по житловому будинку № 53, по вул. Українській м. Ужгорода, для ознайомлення з правочинами, на основі яких відбувався перехід права власності від 1951 до 1982 років. На виконання вищезазначеної ухвали, суду було надано інвентаризаційну справу № 4590 на будинок № 53 по вул. Українській м. Ужгорода. Оскільки відповідно до постанови Окружного суду в м. Ужгороді від 15.09.1935 року було інтабуліровано право пожиттєвого користування на цей житловий будинок за [PERSON] та його жінкою [PERSON]. За рішенням Виконкому Ужгородської міської Ради від 14.07.1950 року № 500 було визнано право власності за громадянином [PERSON] на ? частину будинку та [PERSON] на ? частину. Судом встановлено, що зазначений арешт був накладений Нарсудом м. Ужгорода за ухвалою від 10.05.1981 року в межах кримінальної справи. А відповідно до свідоцтва про придбання домоволодіння з публічних торгів від 13.07.1951 року Ужгородський державний трест столових придбав ? домоволодіння, яка раніше належала засудженому [PERSON] на праві особистої власності, який працював у тресті столових, та завдав шкоди останньому в сумі 9\~765 руб. 94 коп. У подальшому право власності на зазначений житловий будинок неодноразово переходило, проте жодного разу не йшлося про наявність будь якого арешту на нього. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо скасування арешту на ? частину будинку по вул. Українській № 53 та виключення майна з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 3805634 від 19.09.2006 року про арешт ? частини будинку № 53 по вул. Українській в м. Ужгороді, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивачів, оскільки позов відповідачами не оспорювався. Інвентаризаційну справу № 4590 на будинок № 53 по вул. Українській м. Ужгорода повернути за приналежністю КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, що знаходиться за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Уральська, 4.

Outcome: approved