Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Країна»\~\~звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь збитки у розмірі матеріальну шкоду в розмірі 37\~322,74 гривень та судові витрати у розмірі 1921,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, 01 грудня 2016 року близько 21.50 год. у м. Одеса по вул. Генуезькій напроти будинку №1 трапилась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортного засобу марки «Роrshe» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Audi» державний номер [NUMBER] в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною ДТП стало те, що відповідач під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності та допустив наїзд на припаркований автомобіль «Audi» державний номер [NUMBER] , після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 р. у справі №522/23770/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2017 р. у справі №522/24311/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП (за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди). В результаті вчинення даних правопорушень відповідачем було завдано матеріальної шкоди [PERSON] , як власнику автомобіля «Audi» державний номер [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Країна» згідно полісу № АЕ/8179142, тому [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування. В судове\~засідання сторони\~не з`явились,\~були сповіщені\~про час\~та місце\~розгляду справи\~належним чином,\~від представника\~позивача надійшла\~до суду\~заява про\~розгляд справи\~за його\~відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідача, проте була повернута до суду з відміткою «за відсутністю адресата. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Оголошення про виклик відповідача до судового засідання розміщені на офіційному сайті суду. Станом на 15 січня \~2020 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.\~281 ЦПК\~України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 червня 2016 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] був укладений договір АЕ/8179142 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові права пов`язані з володінням та користування транспортного засобу - автомобілю «Роrshe» державний номер [NUMBER] . 01 грудня 2016 року близько 21.50 год. у м. Одеса по вул. Генуезькій напроти будинку №1 трапилась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортного засобу марки «Роrshe» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Audi» державний номер [NUMBER] в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною ДТП стало те, що відповідач під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності та допустив наїзд на припаркований автомобіль «Audi» державний номер [NUMBER] , після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 р. у справі №522/23770/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2017 р. у справі №522/24311/16-п Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП (за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди). В результаті вчинення даних правопорушень відповідачем було завдано матеріальної шкоди [PERSON] , як власнику автомобіля «Audi» державний номер [NUMBER] . Відповідно до Рахунку № [NUMBER] /КЗС00000399 від 16 грудня 2016 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi» державний номер [NUMBER] складає 37 822,74 гривні. Згідно проведеного огляду автомобіля «Audi» державний номер [NUMBER] , Рахунку № [NUMBER] / [NUMBER] від 16 грудня 2016 р. та заяви [PERSON] було погоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 37 822,74 гривні. Розглянувши надані документи ПАТ «Страховою компанією «Країна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплати страхового відшкодування згідно страхового акта №26/42535/3.2.29 у розмірі 37 322,74 гривні (37 822,74 грн. - 500,00 грн. = 37 322,74 грн.). Доказами сплати страхового відшкодування на підставі заяви [PERSON] є платіжне доручення №1391 від 13 січня 2017 року та реєстр готівкових/безготівкових термінових переказів. Таким чином ПАТ «Страхова компанія «Країна» виконала покладені на неї зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні. Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Це передбачено і ч.1\~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до\~ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний на підставі 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до пп. «ґ» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону, а також якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції. Верховний Суд України у своїх висновках викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вказує, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст.33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VІ, не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду (висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 12.02.2014 у справі №6-1цс14 в силу ст.360-7 ЦПК України\~є обов`язковими для всіх судів України). Відповідно до\~ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із положенням ч.1 ст.1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це передбачено і\~ст.27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст.262 ЦК України). На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» обґрунтовані та доведені, а тому слід стягнути [PERSON] на користь позивача збитки у розмірі 37\~322,74 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved