Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

позивач 08 листопада 2011 року звернувся до суду із позовом до Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області про визнання заповіту дійсним та про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON]. 04 березня 2011 року [PERSON] було зроблено розпорядження у вигляді заповіту, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 103. Згідно з даним заповітом [PERSON] з власної волі, маючи повну цивільну дієздатність, повністю розуміючи значення своїх дій, заповів [PERSON] всі свої права та обов'язки, що належали йому на час його смерті і не припинилися внаслідок смерті щодо його права власності на квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] [PERSON] звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 26 жовтня 2011 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою (вх. № 3944/02-14) про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] звернувся представник позивача [PERSON] Згідно з роз'ясненням державного нотаріуса у порядку посвідчення заповіту містяться порушення, а саме: заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом, що відсутнє у заповіті, посвідченому на користь [PERSON] До того ж, посвідчувальний напис на заповіті суперечить формі, встановленій чинним законодавством. На думку позивача секретарем Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області дотримано всі вимоги, передбачені ст.ст. 1247, 1251 ЦК України, єдиним недоліком вищезазначеного заповіту є те, що посвідчувальний напис не відповідає формі, встановленій законодавством України, та, незважаючи на це, заповіт складений спадкодавцем, який мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідав його волевиявленню, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недотримання посадовою особою форми посвідчувального напису на заповіті (некомпетентність) не вплинуло на суть правочину, а тому вказаний заповіт повинен бути визнаним дійсним. Відповідність заповіту загальним вимогам законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину та справжньому волевиявленню заповідача, при цьому некомпетентність осадової особи органу місцевого самоврядування при виконанні своїх службових обов'язків під час посвідчення заповіту, не залежала від волі спадкодавця, а була пов'язана з відсутністю вхідних знань секретаря Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, яка посвідчувала даний заповіт. В якості співвідповідачів до участі у справі було залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], Головне управління юстиції в місті Києві, Київську міську раду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 26.11.2012 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 26.11.2012 року категорично заперечував проти позову, вказав, що спадкодавець [PERSON] його батько, і що за життя останній висловлював думки щодо залишення йому у спадок свого майна. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 26.11.2012 року позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. У своїх запереченнях проти позову, поданих до суду 07 червня 2012 року, просить відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заповіт, складений його батьком [PERSON] 04 березня 2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 103, на його думку слід вважати нікчемним, оскільки він посвідчений з порушеннями встановлених чинним законодавством правил посвідчення заповітів. Крім того, на думку відповідача, підпис [PERSON] є підробленим, оскільки його батько не мав наміру заповідати своє майно позивачу, а бажав залишити все майно самому [PERSON] Відповідач Дулицька сільська рада Сквирського району Київської області в особі сільського голови Чарупи Н.Я. позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 30.01.2013 року пояснив, що його рідний брат [PERSON] помер [INFO], на передодні смерті, вже хворіючи він склав заповіт на користь їх брата [PERSON] При цьому, відповідач зазначив, що останні роки син покійного [PERSON] - відповідач [PERSON] з батьком майже не спілкувався, а коли [PERSON] захворів то син участі в догляді за батьком не приймав. Крім того, відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач Головне управління юстиції в місті Києві в особі Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори в своїх заявах, поданих до суду, проти задоволення позову не заперечувало, просило розглядати справу без його участі. Відповідач Київська міська рада про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, в судове засідання свого представника не направила, із заявами та/або клопотаннями до суду не зверталася. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони за життя [PERSON] не спілкувались з останнім з приводу його заповіту. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що заповіт був підписаний самим [PERSON] добровільно, помилки під час посвідчення заповіту вона допустила через відсутність досвіду посвідчувальних дій. При цьому зазначила, що спадкодавець [PERSON], складаючи заповіт за своїм волевиявленням і переконанням, розумів значення своїх дій та їх наслідки. Оскільки відповідачі, та представники відповідачів в судові засідання, призначені на 29.01.2014 року, та на 07.02.2012 року не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи (том №2 а.с. 96-98, 101-121), до початку судового засідання відповідач [PERSON] та/або його представники [PERSON], [PERSON] з заявами та/або клопотаннями до суду не звертались, причини неявки в судове засідання не повідомили. Суд вжив всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідачів, тому вважає можливим розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 травня 2011 року [PERSON] помер [INFO] (том 1 а.с. 38). 04 березня 2011 року, було складено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповів [PERSON] всі свої права та обов'язки, що належали йому на час його смерті і не припинилися внаслідок смерті щодо його права власності на квартиру [ADDRESS]. Вищезазначений заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 103 (том 1 а.с. 7). Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органу місцевого самоврядування на момент складення заповіту [PERSON] 04 березня 2011 року регулювався Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5. Згідно ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив визнати недійсним заповіт і посилався на те, що підпис на заповіті виконаний від імені [PERSON] сторонньою особою, а не ним особисто, суд дійшов висновку про необхідність проведення експертизи для з'ясування усіх можливих варіантів розв'язання спору. З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 164/1 від 17 жовтня 2013 року, складеного експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Семенець Л.І., вбачається, що у заповіті від 04 березня 2011 року, посвідченому секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 103, а також у журналі реєстрації нотаріальних дій Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області підпис від імені [PERSON] виконаний самим [PERSON] (том 2 а.с. 81-85). Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст. 1247 ЦК України встановлено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 кодексу, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Посвідчення заповіту, що здійснюється із порушенням норм ст. 1251 ЦК, є підставою нікчемності заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК. Щодо позиції представника відповідача [PERSON] - [PERSON], згідно з якою даний заповіт посвідчений з порушеннями встановлених чинним законодавством правил, слід зазначити наступне. Згідно з роз'ясненням державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. від 26 жовтня 2011 року № 5642/02-14 у порядку посвідчення заповіту містяться порушення, а саме: заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом, що відсутнє у заповіті, посвідченому на користь [PERSON] До того ж, посвідчувальний напис на заповіті суперечить формі, встановленій чинним законодавством (том 1 а.с. 14). На думку суду, під час посвідчення секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] заповіту [PERSON] від 04 березня 2011 року не було допущено порушень чинного законодавства. Посилання представника відповідача на Наказ Міністерства юстиції України від 31 жовтня 2006 року № 83/5 «Про затвердження форм реєстру для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, посвідчувальних написів на них та зразків документів» не є коректним, оскільки стосується заповітів (і довіреностей), прирівнюваних до нотаріальних, а не власне нотаріально посвідчених. Зазначені форми розповсюджуються на випадки, передбачені ст. 1252 ЦК України та ст. 40 Закону України «Про нотаріат» і відносяться до заповітів, що прирівнюються до нотаріальних, зокрема: заповіти осіб, які перебувають на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров я, а також осіб, які проживають у будинках для осіб похилого віку та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками з медичної частини або черговими лікарями цих лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, а також начальниками госпіталів, директорами або головними лікарями будинків для осіб похилого віку та інвалідів; заповіти осіб, які перебувають під час плавання на морських, річкових суднах, що ходять під прапором України, посвідчені капітанами цих суден; заповіти осіб, які перебувають у пошукових або інших експедиціях, посвідчені начальниками цих експедицій; заповіти військовослужбовців, а в пунктах дислокації військових частин, з'єднань, установ, військово-навчальних закладів, де немає нотаріусів чи посадових осіб органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, також заповіти працівників, членів їх сімей і членів сімей військовослужбовців, посвідчені командирами (начальниками) цих частин, з'єднань, установ або військово-навчальних закладів; заповіти осіб, які тримаються в установах виконання покарань, посвідчені начальниками таких установ; заповіти осіб, які тримаються у слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками слідчих ізоляторів. Посвідчення заповіту секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області підпадає під дію ст. 1251 ЦК України та ст. 37 Закону України «Про нотаріат», оскільки в даному випадку вчиняються саме нотаріальні дії, здійснювані посадовими особами органів місцевого самоврядування у місцевостях, де відсутні нотаріуси, і заповіт є нотаріально посвідченим, а не прирівняним до нотаріального. Судом встановлено, що секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] в повній мірі дотримано вимог чинного законодавства під час посвідчення даного заповіту, а саме в заповіті наявний запис про те, що заповіт зі слів заповідача складено вірно, прочитано ним вголос та підписано ним особисто, міститься перед його власноручним підписом. Крім того, посвідчувальний напис на заповіті [PERSON] від 04 березня 2011 року в повній мірі відповідає формі посвідчувального напису на заповітах, встановленого у додатку 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка діяла на момент посвідчення. Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що заповіт [PERSON] від 04 березня 2011 року відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку його посвідчення, а роз'яснення державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. від 26 жовтня 2011 року № 5642/02-14 є необґрунтованою. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено волевиявлення [PERSON] заповісти своєму рідному братові [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS], про яке свідчить справжність підпису на заповіті від 04 березня 2011 року, яка встановлена висновком судово-почеркознавчої експертизи № 164/1 від 17 жовтня 2013 року, та дійсність намірів, про що свідчать показання допитаної в якості свідка секретаря виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON], якою і був посвідчений вищезгаданий заповіт. У зв'язку з вищенаведеним, позивач має право на визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS]. Що стосується вимог позивача про визнання заповіту [PERSON] від 04 березня 2011 року дійсним, то суд вважає за можливе послатися на практику Верховного Суду України, який в своєму рішенні від 28 лютого 2007 року у справі № 6-24679св06 висловив наступну правову позицію. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним у випадках, встановлених цим кодексом. Глава 85 ЦК України, яка регулює порядок спадкування за заповітом, містить спеціальні норми. Даними нормами не передбачено можливості визнання судом дійсним заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Частиною 2 ст. 219 ЦК України, якою передбачено право суду на визнання одностороннього правочину, щодо якого не дотримано вимог про нотаріальне посвідчення, дійсним, є загальною нормою і не регулює правовідносин, що виникли між сторонами у справі. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання дійсним заповіту [PERSON] від 04 березня 2011 року задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial