Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач 04 січня 2016 року звернувся до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 листопада 2012 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER], скоєна ДТП, в результаті якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року. Згідно висновку експерта розмір завданих збитків автомобілю [NUMBER], становить 15\~075,98 грн. На момент вчинення ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки на час ДТП відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач вимушений був здійснити відшкодування завданої майнової шкоди потерпілій стороні за рахунок коштів фонду захисту у розмірі 12\~563,32 грн. Також, позивачем здійснено сплату за послуги аварійного комісара та збір документів в загальній сумі 360,00 грн. Позивач неодноразово звертався із претензіями до відповідача щодо добровільного відшкодування збитків, але відшкодування збитків так і не здійснив. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в загальній сумі 13\~414,96 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.54). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року залишено без розгляду позовну дану заяву (а.с.105), яку скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року (а.с.138-139). Заочним рішенням суду від 07 листопада 2017 року частково задоволено позовні вимоги Моторного\~(транспортного) страхового бюро України (а.с.155-157). Але, не погодившись із заочним розглядом справи, відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.162-166). Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.172). Представник позивача, діючий на підставі довіреності [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслав письмову заяву, якій просив справу розглядати без своєї присутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.175). Відповідач в особі представника за довіреністю [PERSON], до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги позову не визнає у повному. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.196). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2012 року об 01-10 год. в м. Дніпропетровську водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по пр.. [PERSON] в районі е/о №52, перед зміною напрямку руху праворуч не переконався, що це буде безпечно. Внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який розпочав некерований рух та скоїв наїзд на пішохода [PERSON] Внаслідок ДТП завдана матеріальна шкода, тілесні ушкодження завдані [PERSON] Водій [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного спяніння. За даним фактом ДТП постановою Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст.\~124, 130 КУпАП (а.с.5). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини,\~встановлені судовим\~рішенням у\~цивільній,\~господарській або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~інших справ,\~у яких\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 15 від 14.02.2013 року, загальна вартість матеріальної шкоди завданої автомобілю [NUMBER], складає 15\~075,98 грн. (а.с.8). У відповідності до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Встановлено, що на момент ДТП полісом серії АВ №6197310 від 11.04.2012 року, оформленим на автомобіль [NUMBER], була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], який є власником вказаного автомобіля (а.с.33,34). Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 39.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, 25.12.2012 року [PERSON], скориставшись своїм правом, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем, звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.70). На підставі наказу № 3054 від 04.09.2013 року позивач платіжним дорученням №2997 від 05.09.2013 року сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 12\~563,32 грн. (а.с.11). Також, скориставшись послугами аварійних комісарів, позивачем була організована оцінка нанесених збитків, збір необхідних документів, про що свідчить акт від 08.06.2013 року та платіжне доручення №69 від 10.06.2015 року на суму 360,00 грн. (а.с.25,30,31). Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному розмірі особою, яка її завдала. За змістом положень ст. 38 п.38.2, п.п. 38.2.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до статті 993 Цивільного Кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відзиві на позов позивач посилається на те, що позивачем пропущено строки позовної давності із звернення до суду із даним позовом та те, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами носять характер суброгації, із чим суд не погоджується. Так, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року справа №\~521/16989/13-ц провадження № 61-5740св18. У вказаній справі право вимоги перейшло до страховика у порядку регресу, а не суброгації, оскільки перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. При суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду. А при регресному зобовязанні перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання, яке виконано позивачем 05 вересня 2013 року, про що свідчить платіжне доручення №2997 від 05.09.2013 року (а.с.11), тобто трирічний строк звернення до суду із вказаним позовом у позивача спливає 05 вересня 2016 року. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача грошову суму у розмірі 12\~923,32 грн. (12\~563,32 грн. - сума страхового відшкодування, + 360,00 грн. - витрати на послуги аварійного комісара). Крім того, згідно статті 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судові витрати і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1 218,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial