Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Перечинська районна кредитна спілка «Туря» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 15.09.2005 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та [PERSON] був укладений договір позики № 104/1, згідно якого спілка надала [PERSON] , а остання отримала суму кредиту у розмірі 5 300.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45 % річних, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору. В забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми кредиту за кредитним договором , між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» та [PERSON] 15.09.2005 року було укладено договір поруки № 104/1 від, згідно умов якого остання поручилася перед Кредитором за виконання усіх зобовязань позичальником [PERSON] та разом з боржником несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі та строки, визначені кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконує. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 22.12.2016 року перед позивачем по договору позики № 104/1 від 15.09.2005 р. становить 2 175.82 грн., яку Перечинська районна кредитна спілка «Туря» просила стягнути на її користь із відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву, відповідно до якої просить залишити позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики без розгляду, решту позовних вимог підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 15 вересня 2005 року між Ужгородською філією №1 Перечинською районною кредитною спілкою «Туря» та [PERSON] було укладено договір позики № 104/1 згідно якого спілка надала [PERSON], а остання отримала суму кредиту у розмірі 5 300,00 гривень, із сплатою за користування кредитом 45 % річних, строком на 24 місяців до 14.09.2007 року, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, що стверджується договором позики № 104/1 від 15.09.2005 р. Ухвалою судді Бенца К.К. від 19.10.2017 року позовні вимоги в частині заявлених Перечинською районною кредитною спілкою «Туря» до [PERSON] про стягнення на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» 2 175,85 грн. суми боргу за договором позики залишено без розгляду. Як вбачається з договору позики [PERSON] отримала кошти від КС «Туря» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Відповідно до п. 1.2. договору позики кредит надавався відповідачу [PERSON] на споживчі потреби. Відповідно до видаткового касового ордеру №139 від 15.09.2005 року про видачу позички, відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 5 300,00 гривень. Однак, у порушення умов договору позики [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 22.12.2016 року в неї виникла заборгованість перед позивачем по договору № 104/1 від 15.09.2005 р. в розмірі 2 175.82 грн. з яких: 408.61 грн. основна сума заборгованості по кредиту; 1767.21 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом , що стверджується розрахунком заборгованості долученим до матеріалів справи. Відповідач не спростувала вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору позики відповідач [PERSON] зобовязалася за користування кредитом сплатити спілці 45,0% річних від суми позики. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сторони погодили строки договору на 24 місяців з 15.09.2005 року до 14.09.2007 року. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору № 104/1 від 15.09.2005 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Так як своїх зобов'язань за договором [PERSON] не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів. Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так як своїх зобов'язань за договором позики [PERSON] не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики № 104/1від 15.09.2005 року в сумі 2 175.82 грн. є обґрунтованими і підлягають до задоволення з мотивів викладених вище. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved