Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач 09.08.2018\~року звернулася\~до Приморського\~районного суду\~міста [PERSON]\~з позовом до [PERSON] та просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50%, прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 11.10.2024 року. В обґрунтування позову зазначено, що 12.01.2016 року зареєстрований шлюб у сторін по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] [INFO]. Дитина проживає разом з матірю. Усі обовязки щодо виховання та утримання дитини позивачка несе самостійно. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обвязку утримувати дитину. Ухвалою суду від 01.10.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 09.10.2018 року. У підготовчому засіданні 09.10.2018 року ухвалено відкласти розгляд справи до 13.12.2018 року, у звязку з неявкою сторін по справі. У наступне підготовче судове засідання 13.12.2018 року сторони не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява в якій вказано, що [PERSON] визнав позов, пред'явлений до нього, в повному обсязі та просить розглянути позов за його відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За результатми підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, муд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 01.07.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились дитина: - [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 063675. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. 12 січня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 14 від 12.02.2016 року, та змінила прізвище із «Глізітська» на «Стеценко». Відповідно до акту про фактичне спільне місце проживання осіб від 01.08.2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у квартирі №160 за адресою : м. Одеса, вул. Добровольського, 139. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимоги, зважаючи на вищевикладене. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню, а саме, стягненню з [PERSON] на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved