Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач 11.01.2021 р. звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] прийняла спадщину та звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, відсутня інформації щодо державної реєстрації права власності на вказану частину квартири. Отже, [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Позивач просить суд визнати за нею право власності на спадщину, а саме визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Позивач та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися. Надали суду заяву, в якій просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду. Державний нотаріус Авдіївської державної нотаріальної контори належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.03.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло в рівних долях належить квартира [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності видано 11 травня 2000 року виконавчим комітетом міської ради м. Авдіївка. Свідоцтво зареєстровано БТІ м.Донецьк 18.05.2000 в реєстрі за №4997. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видана 30.09.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №393. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. З довідки №218/112/2003 від 26.11.2018 державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які звернулися до Авдіївської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, немає. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Отже, [PERSON] , як спадкоємець за законом, звернулася до Авдіївської державної нотаріальної контори своєчасно, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про державну реєстрацію права власності за померлим [PERSON] , про що видано постанову від 19 січня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також, у постанові зазначено про неможливість отримання документів від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, будь-які документи, оскільки БТУ м.Донецька на даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 травня 2000 року виконавчим комітетом міської ради м. Авдіївка, зареєстрованого в БТІ м.Донецьк в реєстрі за №4997 18.05.2000, в рівних долях належить квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] його дочка успадкувала 1/4 частину квартири [ADDRESS] , але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про державну реєстрацію права власності за померлим [PERSON] , та нотаріус не має можливості отримати документи від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, будь-які документи, оскільки БТУ м.Донецька на даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території. У той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved