Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач 04.07.18 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить визнати відповідачів у справі такими, що втратили право на житлову площу у буд. № 52 по вул. О. Гончара у м. Ковелі Волинської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вказаного вище будинку. Так як її син [PERSON] мав намір створити сім»ю з відповідачем [PERSON], остання у 2011 р. звернулась до неї з проханням надати згоду на її тимчасову реєстрацію на житловій площі. Через рік з аналогічним проханням звернулась сестра відповідача [PERSON] відповідач [PERSON] нині - [PERSON], пояснивши, що у зв»язку з отриманням паспорта і виїздом у м. Москву вона тимчасово зареєструється на житловій площі, а після отримання паспорта - скасує реєстрацію. Це ж підтвердила і відповідач [PERSON]. Бажаючи їм допомогти, вона повірила відповідачам. На даний час відповідачі у справі у неї не проживали, продовжували проживати у [INFO], своїх речей у її будинок не привозили, протягом більше 6 р. у її будинку не проживають і житловою площею не користувались. Відповідачі відмовляються добровільно знятись із реєстрації у її будинку. Покликаючись на ст. 163 ЖК України, зазначає, що вона тривалий час несе додаткові витрати по оплаті комунпослуг. Крім того, до зими вона проводить підготовчі роботи до капремонту будинку. Покликаючись на ст. 151 ЖК України, зазначає, що вимоги цієї норми права вона виконає після відповідного рішення суду. Відповідачі жодного разу не вносили плату за користування жилим приміщенням, хоча такі обов»язки випливають з положень ст. 162 ЖК України. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні доводам, наведеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з»явились, хоча, кожна зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву до суду не подали. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності відповідачів відповідно до ст. ст. 280 282 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстровані як такі, що проживають у спірному будинку, що є власністю позивача, що стверджується довідкою № 876 від 02.09.18 р., виданою РЖКП 1 (м. Ковель Волинської області). Також, згідно із копіями: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19.11.08 р. Ковельською міськрадою Волинської області; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21097094, виданого 01.12.08 р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», позивач є власником вказаного вище житлового будинку. Як показала у судовому засіданні свідок [PERSON], вона проживає навпроти будинку позивача і, практично, щоденно буває у будинку останньої. У будинку позивача 5 кімнат і у будинку позивач проживає одиноко, будь - яких предметів побуту, що свідчили б про проживання у будинку позивача відповідачів, немає. Приблизно 10 р. тому вона бачила, що до позивача періодично приходили в гості відповідачі. Коли приблизно 5 р. тому у позивача була пожежа, то відповідачі допомагали прибирати будинок. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни,які мають у приватній власності\~будинок,\~користуються\~ним\~для\~особистого проживання\~і\~проживання\~членів\~їх\~ сімей та інших осіб,\~мають\~право розпоряджатися\~цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається за членами сімї (в т. ч. колишніми) власника жилого приміщення у їх відсутність. За змістом зазначених вище норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила одного року. Та обставина, що відповідачі у спірному житловому будинку, належному позивачеві, не проживають більше 1 року та не ведуть з позивачем спільного господарства, стверджується показаннями свідка. Даних про те, що при вселенні відповідачів у вказаних вище житловий будинок, між сторонами укладались певні угоди про порядок користування відповідачами житловою площею (приміщеннями) у цьому будинку; чи на протязі останнього року перед зверненням позивача з розглядуваним позовом до суду прибували для проживання у спірний будинок, у розпорядженні суду немає. Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їх частині, що відповідачі більше року не проживають у належному їй вказаному вище житловому будинку без причин, які можна було б оцінити як поважні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказів того, що відповідачі не проживають у вказаному вище будинку позивача внаслідок неправомірної поведінки останньої, у судовому засіданні не здобуто. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має у власності вказаний вище житловий будинок, у якому сторони значаться проживаючими. Відповідачі більше року у спірному житловому будинку постійно та безперервно не проживають. Тому позов слід задовольнити. Оскільки позивач як інвалід 2 гр. за законом звільнена від сплати судового збору, слід суму судового збору стягнути на доход держави з кожної з відповідачів у рівних частках, тобто, по 352 грн. 40 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved