Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач 04.05.2020 звернулася до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що на даний час сторони тривалий час не проживають разом, а діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач не в повній мірі виконує покладений у відповідності до ст. 180 СК України обов`язок щодо утримання дітей, хоча спроможний утримувати їх, так як є особою працездатного віку, працює, однак, офіційного доходу не має, проте, має нерегулярний, мінливий дохід й частину доходу одержує в натурі, а тому в змозі надавати матеріальне забезпечення у вигляді аліментних зобов`язань. Ухвалою від 18.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання без виклику сторін (а.с.16). Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатками на 9 арк. 28.07.2020 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, в якому відповідач вказує, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що діти проживають з останньою та перебувають на утриманні. Окрім того, відповідач зазначає, що розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилитися, але вимога про сплату аліментів у розмірі 5000 грн. щомісяця не відповідає вимогам закону, оскільки він не має постійного заробітку, офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний, мінливий дохід, орієнтовно 5000-6000 грн. щомісяця. До того ж, [PERSON] у відзиві зазначає, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які живуть з ним за однією адресою. Відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1200,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.31,32,33-34). 05.08.2020 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій остання звертає увагу суду на те, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження зазначених у відзиві обставин, а також те, що його витрати перевищують заробіток (дохід). Позивач зазначає, що окрім основних витрат на продукти харчування, одяг, шкільне приладдя, ліки для дітей, необхідно оплачувати гуртки та спортивні секції, які відвідують діти, а також кошти потрібні на оздоровлення, відпочинок та дитячі розваги. [PERSON] вважає, що батько дітей є особою працездатного віку, працює хоч неофіційно, але має стабільний дохід, спроможний утримувати дітей й зможе сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. на кожну дитину, при сплаті яких забезпечиться рівність сторін при несенні обов`язку утримання дітей (а.с.38,39-40). 01.09.2020 через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення, в яких останній зазначає, що позивачем не доведено наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують її вимоги та заперечення проти доводів відповідача. Відповідач звертає увагу суду, що не підтверджено належними та допустимими доказами посилання позивача, що остання несе додаткові витрати на утримання, лікування, оздоровлення дітей, а також забезпечення умов для їх фізичного та розумового розвитку (а.с.43,44-45). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до наступного. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). З Довідки від 21.04.2020 № 169, виданої ПП «Житлоремсервіс-9» [PERSON] , вбачається, вона зареєстрована по [ADDRESS] , склад сім`ї: чоловік [PERSON] (зареєстрований по [ADDRESS] .), син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Посилання позивача на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід й частину доходу одержує в натурі, суд не може взяти до уваги, оскільки жодних належних і допустимих доказів вказаних обставин позивачем надано не було, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає свою увагу, що посилання відповідача у відзиві щодо утримання батьків, які є непрацездатними, є неспроможними, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують надання [PERSON] допомоги останнім. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 року), яка встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181 СК України, за змістом ч. 3 якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік дітей, їх стан здоров`я; матеріальне становище відповідача (непрацевлаштований); вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача, задовільний стан здоров`я відповідача, відсутність даних про наявність у [PERSON] інвалідності або хвороби, внаслідок якої він не може працювати. Враховуючи, що діти проживають спільно з матір`ю, яка ними опікується постійно і об`єктивно несе більші витрати на їх утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дітей належить визначити аліменти в розмірі 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати дітей зможе забезпечити належні умови утримання та проживання дітей та не буде порушувати права відповідача. Визначаючи розмір аліментів, суд також бере до уваги загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, при цьому суд враховує і необхідність витрат на поточне лікування дітей. При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial