Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач 10.03.2017 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 05.09.2013 р. між сторонами укладено договір № DO0ZFW23081886, згідно якого відповідачка отримала кредит у сумі 7002,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею і банком договір, та зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії і інші платежі, передбачені договором. У звязку з невиконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 09.02.2017 р. утворилась заборгованість у сумі 14715,03 грн., що складається з 6176,24 грн. заборгованості за кредитом, 4,24 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 7357,64 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 676,91 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, у позовній заяві позивач не заперечував у разі неявки в судове засідання відповідача щодо розгляду справи за відсутності представника банку та постановлення заочного рішення. Відповідачка повторно не зявилась у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 05.09.2013 р. між сторонами укладено договір № DO0ZFW23081886, згідно якого відповідачка отримала кредит у сумі 7002,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості на строк 18 місяців з кінцевим терміном повернення 04.03.2015 р. Договір укладений між сторонами у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею і банком договір, та зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії і інші платежі, передбачені договором (а.с.5-15). У звязку з невиконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 09.02.2017 р. у розмірі 14715,03 грн., що складається з 6176,24 грн. заборгованості за кредитом, 4,24 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 7357,64 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 676,91 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.3-4). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У відповідності з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року; виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою ст.551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає можливості суду визначити розмір пені у межах річного строку, що передує зверненню до суду з позовом (пеня визначена станом на 05.03.2015 р. (1955,34 грн.) та на 18.01.2017 р. (8305,78 грн.) - а.с.4), з огляду на те, що заявлений позивачем розмір пені у 7357,64 грн. значно перевищує розмір збитків, що складає 6180,48 грн. (6176,24 грн. по кредиту + 4,24 грн. по відсотках), суд вважає можливим зменшити розмір пені без відповідної заяви відповідача до 5000 грн. Суд вважає необґрунтованим одночасне заявлення банком вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору та вимоги про стягнення штрафу відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 90 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням вказаної правової позиції суд вважає, що у вимозі про стягнення з відповідачки штрафу слід відмовити. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З відповідачки слід стягнути на користь позивача 11180,48 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 6176,24 грн. заборгованості за кредитом, 4,24 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5000 грн. пені, та 1600 грн. судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 549, 551, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial