Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н. Згідно умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п.2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем в якому були здійснені трати, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умов якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умов якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, та станом на 25.12.2019 року має заборгованість - 24704,94 гривень, яка складається з: - 6318,48 гривень - заборгованість за тілом кредиту,в тому числі простроченим тілом кредиту. - 1286,56 гривень - заборгованість по процентам, нарахованим на прострочений кредит, - 15447,28 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), - 1152,62 гривень - штраф (процентна складова). Просили суд стягнути з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24704,94 гривень за кредитним договором б/н від 25.12.2019 року, а також судові витрати. Відповідач надав суду заперечення проти позову, зазначивши наступне. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 05.06.2006 року по 16.04.2019 року вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 14.03.2019 року. Починаючи з 14.03.2019 року позивач кредитною карткою не користується будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює, підстави для нарахування йому збільшених процентів за користування кредитом відсутні. З наданого розрахунку станом на 01.06.2015 року вбачається, що заборгованість по тілу кредиту у відповідача становить 13992,56 гривень та нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 414,10 гривень. За період з 01.06.2015 року до 16.04.2019 року відповідач користувався кредитною картою та не тільки знімав з неї кошти, а й значно погашав виниклу заборгованість. За період з 01.0.2015 року до 16.04.2019 року відповідач повністю розрахувався з позивачем за тілом кредиту та нарахованих відсотків. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, він за рахунок кредиту самовільно погашав нараховані відсотки. Тобто, без будь-якої згоди та повідомлення про це [PERSON] позивач штучно збільшував заборгованість по тілу кредиту, оскільки погашення нарахованих відсотків без згоди відповідача шляхом збільшення заборгованості по тілу кредиту жодними правилами та чинним законодавством не передбачено. Крім того, під час розрахунку за кредитом позивачем одночасно застосовується три ставки по відсоткам, а сума нарахованих відсотків за кожною ставкою додається. В зв`язку з наведеним, представником відповідача було здійснено власний розрахунок із застосуванням процентної ставки в розмірі 43,2 % річних за період з 01.06.2015 року по 16.04.2019 року, з якого вбачається, що позивач не тільки погасив тіло кредиту та відсотки за його користування, а ще і переплатив кошти в сумі 4066,60 гривень. Стосовно нарахованих штрафних санкцій у вигляді пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів у сумі 9220,14 гривень, штраф фіксована частина, штраф (процентна складова) у сумі - 776,93 гривень, штраф (фіксована частина) у сумі - 500,00 гривень, вважає, що їх нараховано необґрунтовано, оскільки позивач проживає на території зони проведення АТО. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні підтримав думку свого представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено наступні обставини. 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н. Згідно умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. При укладенні договору позивачем підписано заяву клієнта, в якій погоджено процентну ставку на рівні 3% на місяць. В період з моменту відкриття картки, а саме, 05.06.2006 року позивач постійно користувався нею, здійснюючи різноманітні операції, в тому числі щодо погашення суми заборгованості. Останню операцію по картці відповідачем здійснено 14.03.2019 року. В зв`язку з чим, суд вважає, застосування змінених процентних ставок за договором погодженим сторонами. Разом з тим, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що позивачем за один і той же період нараховуються відсотки по трьом різним відсотковим ставкам,а сума нарахованих відсотків за кожною ставкою додається та включається до складу тіла кредиту, що не передбачено умовами договору. Починаючи з 14.03.2019 року позивач кредитною карткою не користується будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює. Станом на 31.05.2015 року заборгованість за тілом кредиту становить 13968,48 гривень, нараховані відсотки - 414,10 гривень. Виходячи з цих даних представником відповідача здійснено розрахунок заборгованості за кредитом станом на 14.03.2019 року, з якого, вбачається, що при застосуванні річної відсоткової ставки- 43,2 % борг за відсотками за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 14.03.2019 року становить 6276,93 гривень, а всього в сумі 6691,03 гривень. Враховуючи те, що позивачем регулярно у вказаний період здійснювалися платежі по кредиту, переплата за тілом кредиту становить 10757,63 гривень. Судом встановлено, та вбачається з розрахунку, наданого позивачем, що банком за один і той же період нараховуються відсотки по трьом різним відсотковим ставкам, а сума нарахованих відсотків за кожною ставкою додається та включається до складу тіла кредиту, що не передбачено умовами договору та чинним законодавством. За змістом частин першої -третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного судочинства. При здійснені своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб, та не допускається зловживання своїм правом. Натомість, зловживаючи своїм правом, банк включає до складу тіла кредиту заборгованість по нарахованим відсоткам, чим штучно створив ситуацію, коли у [PERSON] за наявності значної переплати за кредитом, яка перевищує заборгованість зі сплати процентів та тілом кредиту, утворюється заборгованість за простроченим тілом кредиту, що призвело до штучного виникнення заборгованості. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог банку щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту необхідно відмовити. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Касаційного цивільного суду ВС України, висловленою в постанові від 6 листопада 2019 у справі № 759/19688/14-ц. Стосовно заборгованостіпо нарахованим відсоткам суд зазначає, що з розрахунку, наданого представником відповідача, і який бере до уваги суд, станом на 16.04.2019 року позивач не тільки погасив тіло кредиту та відсотки за його користування, а ще і переплатив кошти в сумі 4066,60 гривень, що повністю покриває відсотки нараховані станом на 25.12.2019 року в сумі 1286,56 гривень. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 15447,28 гривень, штрафом (фіксована частина) - 500,00 гривень, штрафом (процентна складова) -1152,62 гривень, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення зазначених штрафних санкцій, не взяв до уваги, що зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Краматорськ Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач відповідно до позовної заяви [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отже, на підставі вказаного Закону він має бути звільненийвід сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту. В зв`язку з цим суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. В зв`язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафами стягненню не підлягають. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору необхідно відмовити. На підставі викладеного та статей 207, 261, 509, 525, 526, 530, 551, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed