Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Перший заступник прокурора Київської області звернувся із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації «Про передачу в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Меридіан» під розміщення садівницького товариства» від 18.02.2005 № 90 затверджено проект землеустрою щодо надання у користування земельної ділянки названому товариству, вилучено із земель Вищедубечанського держлісгоспу 1,9227 га та надано їх із земель запасу (ліси) земельні ділянки загальною площею 7,9169 га ТОВ «Меридіан» в оренду на 49 років під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту. В подальшому розпорядженням Вишгородської РДА від 08.11.2005 № 662 «Про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «Меридіан плюс» і на території Лебедівської сільської ради» затверджено матеріали технічної документації із землеустрою по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки членам СТ «Меридіан плюс» та передано 66 його членам земельні ділянки у власність, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі зазначеного розпорядження вищевказаним громадянам видані державні акти на право власності на земельні ділянки. Згодом зазначені особи відчужили на користь [PERSON] спірні земельні ділянки на підставі договорів купівлі - продажу від 10.02.2006 № 817 та від 07.02.2006 № 615, а набувач у свою чергу об'єднавши вказані землі отримав нові державні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] площею 0,8094 га, цільове призначення - під проїздами, проходами, площадками та серії [NUMBER] площею 7,1078 га цільове призначення - для ведення садівництва. В свою чергу [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 21.12.2006 № 3101, 14.12.2007 № 3605, 18.07.2007 № 2784 відчужив [PERSON] земельну ділянку 0,2400 га, [PERSON] - 0,2094 га та [PERSON] - 0,3238 га, які є частинами земельної ділянки площею 7,1078 га, а останні в подальшому оформили державні акти на право власності та відчужили вказані земельні ділянки [PERSON]. 11.04.2008 року рішенням Вишгородського районного суду за позовом [PERSON] до управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, Вишгородського відділу № 11 Київської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» визнано недійсним виданий позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та зобов'язано відповідачів організувати виготовлення нового державного акту на ім'я [PERSON] площею 7,1078 га та зареєструвати і видати його останньому. Після отримання вказаних державних актів [PERSON] відчужив ряд земельних ділянок на підставі договорів дарування на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Надалі [PERSON] відчужила земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2013 на користь [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] відчужили земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 21.09.2016 та 22.08.2016 на користь [PERSON]. Крім того, [PERSON] земельні ділянки, які залишилися у його власності, згодом на підставі договорів купівлі - продажу відчужив на користь [PERSON] Погодження вилучення спірної земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні державного підприємства та використовувалась для здійснення статутної діяльності, надано державним підприємством з порушенням вимог перелічених вище норм Господарського кодексу України. ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не мало необхідного обсягу дієздатності для надання такого погодження без попередньої згоди органу управління майном. Окрім того, згідно статті 37 Земельного кодексу України передбачено, що приватні несільськогосподарські підприємства, установи та організації можуть набувати у власність або оренду землі сільськогосподарського та іншого призначення для ведення підсобного господарства, а отже Вишгородська районна державна адміністрація не мала права передавати в оренду спірні земельні ділянки несільськогосподарському підприємству ТОВ «Меридіан». Зазначив, що оспорюванні розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації прийняті в супереч ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 20, 22, 56, 84, 116, 118, 149 Земельного кодексу України, ст. 42 Лісового кодексу України, ст. ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки ліси взагалі не можуть передаватися у власність для сільськогосподарських цілей (за виключенням винятку, передбаченого ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України). Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій, а саме Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 30.01.2017р., що підтверджують незаконне вилучення з державної власності земель лісогосподарського призначення поза волею їх власника. Просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його; визнати недійсними розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 18.02.2005р. № 90 «Про передачу в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Меридіан» під розміщення садівницького товариства» та розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 08.11.2005р. № 662 «Про передачу у власність земельних ділянок членам садівницького товариства «Меридіан плюс» на території Лебедівської сільської ради»; визнати недійсним державний акт на право власності серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1355 га, кадастровий номер [NUMBER], який видано [PERSON]; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1355 га з кадастровим номером [NUMBER], вартістю 34889,78 грн., яка розташована на території обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Меридіан плюс» в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1273 га з кадастровим номером [NUMBER] вартістю 32778,36 грн., яка розташована на території обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Меридіан плюс» в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки площею 0,1016 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2400 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0933 га з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2094 га кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3238 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2661 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3196 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3184 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2906 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3005 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2962 га з кадастровим номером[NUMBER] площею 0,3163 га з кадастровим номером[NUMBER] площею 0,2658 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3107 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3196 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2234 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2234 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3121 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3097 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2921 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1212 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,5168 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1564 га з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,3054 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3057 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,3071 га з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,3048 га з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,3026 га з кадастровим номером [NUMBER] загальною вартістю 1970461,24 грн., які розташовані на території обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Меридіан плюс» в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір. Крім того, 14.09.2017 року перший заступник прокурора уточнив позовні вимоги в частині витребування земельних ділянок з незаконного володіння [PERSON], та окрім зазначеного просив ще витребувати земельні ділянки площею 0, 3983 га з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1369 га з кадастровим номером [NUMBER] та [PERSON] площею 0, 1007 га з кадастровим номером [NUMBER] загальною вартістю 1970461,24 грн., які розташовані на території обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Меридіан плюс» в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, надав аналогічні пояснення викладеним у позові, у зв'язку із чим просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник Вишгородської районної державної адміністрації у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та застосувати строк позовної давності. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - адвокат Скок В.С. у судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення та зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, пояснив, що Вишгородська РДА була повноважним органом державної влади щодо вилучення із землекористування Вищедубечанського державного лісового господарства земельної ділянки, площею 1,9227 га, а посилання прокурора на те, що вилучення спірної земельної ділянки відбулося без згоди Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства спростовується тим, що зазначений територіальний орган був зареєстрований як, юридична особа, а тому не міг погоджувати вилучення земельної ділянки із землекористування Вищедубечанського державного лісового господарства. Також, зазначив, що прокурором не надано до суду доказів того, що земельна ділянка розміром 1, 9227 га, яка вилучена із землекористування Вищедубечанського державного лісового господарства та передана в оренду розпорядженням Вишгородської РДА належить до земель лісового фонду, та що спірні земельні ділянки відповідачів розташовані на землях лісового фонду. Представник Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» у судовому засіданні надала письмові пояснення та пояснила, що розпорядженням Вишгородської РДА від 18.02.2005 р. № 90 було затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ «Меридіан» і вилучено із земель Вищедубечанського держлісгоспу 1,9227 га та надано земельну ділянку товариству в оренду на 49 років під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту. На дане вилучення ДП «Вищедубечанським ЛГ» було надано погодження згідно чинного законодавства, внаслідок даного вилучення були відшкодовані відповідні збитки. При цьому, попередня згода від органу управління майном не була отримана, оскільки Київське обласне управління лісового господарства було утворене пізніше, ніж виникли дані правовідносини, а саме 01.01.2005 року. Відповідно до ч.5 ст. 149 ЗК (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) Вишгородська РДА була наділена повноваженнями щодо вилучення земельних ділянок із державної власності, які перебувають у постійному користуванні. А також зазначила, про те, що згідно ст. 149 ЗК Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для сільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, проте, розпорядженням Вишгородської РДА виділялась земельна ділянка площею меншою ніж 10 га. Просила вирішити даний позов з урахуванням наданих пояснень та згідно чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також, просила відмовити у задоволенні позову, та пояснила, що прокурор по перше, є неналежним позивачем, а по друге у [PERSON] у встановленому законом порядку виникло право власності на спірні земельні ділянки та остання є добросовісним набувачем, крім того надала письмові заперечення з викладенням їх позиції щодо заявлених вимог. Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України). Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Судом встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації «Про передачу в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Меридіан» під розміщення садівницького товариства» від 18.02.2005р. № 90 затверджено проект землеустрою щодо надання у користування земельної ділянки названому товариству, вилучено із земель Вищедубечанського держлісгоспу 1,9227 га та надано їх із земель запасу (ліси) земельні ділянки загальною площею 7,9169 га ТОВ «Меридіан» в оренду на 49 років під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту (т. 1, а.с. 33-34). Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 08.11.2005р. № 662 «Про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «Меридіан плюс» на території Лебедівської сільської ради» затверджено матеріали технічної документації із землеустрою по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки членам СТ «Меридіан плюс» та передано 66 його членам земельні ділянки у власність, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 1, а.с. 35-37). На підставі зазначеного розпорядження вищевказаним громадянам видані державні акти на право власності на земельні ділянки (т. 1, а.с. 38-170). На момент відведення спірні земельні ділянки згідно з листа Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 30.01.2017 року № 04-36/168 становили єдиний лісовий масив, який було штучно створено після будівництва захисної гідроспоруди - дамби Київської ГЕС з метою запобігання ерозії ґрунту. Відомості в управлінні щодо погодження вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення ДП «Вищедубечанський лісгосп» відсутні (а.с. 174). ТОВ «Меридіан» компенсовано ДП «Вищедубечанське лісове господарство» збитки, пов'язанні з вилученням земельної ділянки в розмірі 252 188 гривень, відповідно до копії квитанції долученої до матеріалів справи. Під час судового засідання представник відповідачів зазначив, що позивачем не доведено та не надано до суду належних та допустимих доказів з приводу того, що в розпорядженнях мова йде про одну і ту ж земельну ділянку. Відповідно до листа Вишгородської районної державної адміністрації від 30.11.2017 року за №7-20/3444 представнику відповідача надано копію договору оренди земельної ділянки від 25.02.2005 року №621, зареєстрованого 28.02.2005 року в Київській регіональній філії №11 Центру ДЗК в книзі державної реєстрації договір оренди за №040534200002. Розпорядженням Вишгородської РДА від 08.11.2005 року №662 у зв'язку з передачею земель у власність громадян скасовано договір оренди земельної ділянки від 15.03.2005 року №872, державна реєстрація №040534200003 від 28.03.2005 року. З викладеного можливо зробити висновок , що в оскаржуваних розпорядженнях Вишгородської РДА від 18.02.2005 року за №90 та 08.11.2005 року за №662 мова йде про різні земельні ділянки. Також представником відповідачів до суду було надано копію рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2014 року, відповідно до якого договір оренди земельної ділянки площею 7,9169 га від 25.02.2005 року, укладений між Вишгороьскою РДА та ТОВ «Меридіан» на підставі розпорядження №90 від 18.02.2005 року було розірвано та скасовано його державну реєстрацію, припинено право користування ТОВ «Меридіан» земельною ділянкою, що перебуває у державній власності. Судом встановлено, що в подальшому, зазначені вище фізичні особи, відчужили на користь [PERSON] спірні земельні ділянки на підставі договорів купівлі - продажу від 10.02.2006 № 817 та від 07.02.2006 № 615, а набувач у свою чергу об'єднавши вказані землі отримав нові державні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] площею 0,8094 га, цільове призначення - під проїздами, проходами, площадками та серії [NUMBER] площею 7,1078 га цільове призначення - для ведення садівництва. В свою чергу [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 21.12.2006 № 3101, 14.12.2007 № 3605, 18.07.2007 № 2784 відчужив [PERSON] земельну ділянку 0,2400 га, [PERSON] - 0,2094 га та [PERSON] - 0,3238 га, які є частинами земельної ділянки площею 7,1078 га, а останні в подальшому оформили державні акти на право власності та відчужили вказані земельні ділянки [PERSON]. 11.04.2008 року рішенням Вишгородського районного суду за позовом [PERSON] до управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, Вишгородського відділу № 11 Київської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» визнано недійсним виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та зобов'язано відповідачів організувати виготовлення нового державного акту на ім'я [PERSON] площею 7,1078 га та зареєструвати і видати його останньому (т. 1, а.с. 171-173). Після отримання вказаних державних актів [PERSON] відчужив ряд земельних ділянок на підставі договорів дарування на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Надалі [PERSON] відчужила земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2013 на користь [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] відчужили земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 21.09.2016 та 22.08.2016 на користь [PERSON]. Крім того, [PERSON] земельні ділянки, які залишилися у його власності, згодом на підставі договорів купівлі - продажу відчужив на користь [PERSON] (т. 1, а.с. 175-238). 07.07.2017 року за заявою [PERSON] від 22.06.2017 № 816, об'єднано між собою земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] і [NUMBER] площами 0,3163 га та 0,3196 га у зв'язку з чим утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,6359 га. Крім того, 28.07.2017 року на підставі заяви [PERSON] від 13.07.2017 № 964 здійснено поділ земельної ділянки площею 0,6359 га у зв'язку з чим утворено три нових земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] площею 0,1007 га, [NUMBER] площею 0,3983 га і [NUMBER] площею 0,1369 га. 02.08.2017 року на підставі договору купівлі-продажу № 865 земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] відчужена відповідачем [PERSON] на користь [PERSON], що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2017 за № № 96082905, 96083082, 96083139, 96082783, 96080700 і 96081371, а також інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18.08.2017 № 10-10-0.222-13313/2-17 (т. 2, а.с. 44-50). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.149 ЗК України ( у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частиною п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених ст.150 ЗК України. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до «Проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок ТОВ «Меридіан» в оренду терміном на 49 років під розміщення садівницького товариства за рахунок земель Вищедубечанського ЛДГ та земель запасу Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» спірна земельна ділянка загальною площею 7,9169 га віднесена до земель сільськогосподарського призначення, код цільового використання -2.2., який відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) затвердженого листом Держкомзема України від 24.04.1998 року №14-1-7,1205, земельна ділянка з Кодом цільового використання -2.2. належить до земель сільськогосподарського призначення. У той же час, розпорядження Вишгородської РДА №90 від 18.02.2005 року взагалі не містить інформації щодо цільового призначення спірних земельних ділянок. Під час судового засідання, позивачем не спростовано інформації до класифікації спірних земельних ділянок за код - 2.2., то б то з цільовим призначенням для сільськогосподарських потреб. Частиною 2 статті 149 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: -сільськогосподарського використання, -ведення лісового і водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; -будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальних громад району. Таким чином, Вишгородська РДА, станом на 2005 рік, була повноважним органом державної влади щодо вилучення із землекористування спірних земельних ділянок. Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником, або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява №29979/04 ЄСПЛ визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «Належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а ц потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З матеріалів справи вбачається, що первісне безвідплатне відчуження майна здійснено державою шляхом прийняття рішень державним органом, тобто внаслідок реалізації волі держави на розпорядження державної власністю. В подальшому майно набуто у власність за відплатними правочинами осіб, які мали право на його відчуження, про що свідчить нотаріальний порядок укладання правочинів та їх визнання державними органами, про що свідчить державна реєстрація цих правочинів. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи зі змісту статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника або іншої особи визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не поширюється. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-ІУ від 20.12.11 р. , пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. При цьому, п. 5 Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» набрав чинності 15.01.2012 року, а отже, саме з цієї дати почався відлік трьохрічного строку, який сплинув 15.01.2015 року. Таким чином, державі в особі Кабінету Міністрів України та утвореним ним органам, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення. Разом із тим, уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту. Тобто, Кабінет Міністрів України в силу наділених повноважень через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин, що здійснюють контроль за використанням та охороною земель, міг довідатися про порушене право з моменту прийняття Вишгородською РДА оспорюваного розпорядження - 18 лютого 2005 року. Крім того, з ухвали Господарського суду Київської області від 05.05.2014 року вбачається, що було порушено провадження за позовом Прокурора Вишгородського району, який діяв в інтересах держави в особі Вишгородської РДА до ТОВ «Меридіан» щодо розірвання договору, що спростовує доводи прокурора в тій частині, що з приводу даних земельних ділянок прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформації різних органів державної влади. Таким чином, на час звернення Першого заступника прокурора Київської області з вказаним позовом вже не діяли положення ч. 4 ст. 268 ЦК України, а отже строк позовної давності сплив. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed