Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач 04.06.2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0895 га, розташовануу м. Пустомити Пустомитівської міської ради. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його баба, [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право власності на вказану вище земельну ділянку. При житті [PERSON] своїм майном на випадок смерті розпорядилася, склавши 02.03.2001 року заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла своєму онукові [PERSON] - позивачу по справі. Позивач вступив в управління спадковим майном та прийняв спадщину після смерті баби, та на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львіської області від 07.02.2006 року за ним визнано право власності на частину спадкового майна, а саме житловий будинок в [ADDRESS] . Проте позивач не має можливості здійснити своє право на спадкування на вказану земельну ділянку в позасудовому порядку, оскільки [PERSON] успадкувавши земельну ділянку після смерті чоловіка [PERSON] , не зареєструвала право власності на таку за собою. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Представник відповідача - Пустомитівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Третя особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2001 року; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31.12.2001 року; свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.08.1957 року; свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 22.09.1979 року; копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.1980 року; довідку виконавчого комітету Пустомитівської міської ради № 330 від 06.02.2019 року; копію державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.10.1995 року; витяг з державного земельного кадастру № НВ- 4607970602018 від 25.10.2018 року; копію заповіту [PERSON] посвідченого 02.03.2001 року приватним нотаріусом Леон М.В.; копію рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.02.2006 року у цивільні справі № 2-о/31/06; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10228695 від 28.03.2006 року; заяву відповідача та третьої особи про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання ними обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач у встановлений строк вступив в управління та володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те що позивач являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved