Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11185346000, згідно якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 22 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 17.07.2017 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання грошових зобов'язань по кредитному договору 19.07.2007 року між Банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] кожним окремо укладено договора поруки, згідно яких вони, як поручителі, зобов'язались нести солідарну відповідальність у разі невиконання [PERSON] зобов'язання за кредитним договором №11185346000 від 19.07.2007 року. Відповідач [PERSON] з 27.10.2014 року по 02.03.2017 року належним чином не виконує умови договору, у зв'язку з чим станом на 02.03.2017 року має заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту, що становить 6355,23 доларів США, з яких 915,90 доларів США заборгованість за кредитом, 5439,33 прострочена заборгованість за кредитом. Відповідачам були направлені вимоги про погашення заборгованості за кредитом, однак останні свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту так і не виконали. А тому, ПАТ «УкрСиббанк» просить суд стягнути на його користь заборгованість по кредитному договору №11185346000 від 19.07.2007 року у розмірі 6355,23 США з [PERSON] солідарно з [PERSON] та з [PERSON] та суму сплаченого судового збору в розмірі 2591 грн. 88 коп., в рівних частках з кожного по 863 грн. 70 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, представник позивача за довіреністю Ващук А.С. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідачі [PERSON]та [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. З'ясувавши письмову думку представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11185346000, згідно п.1.1 якого Банк надав кредитні кошти в сумі 22 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 111 100 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору у вигляді кредиту у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, зазначеному в даному пункті договору, а [PERSON] зобов'язався належним чином використовувати та повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даному Договорі. Згідно п.1.2.1. Банк надав [PERSON] кредит на термін з 19.07.2007 року по 17.07.2017 року у зв'язку з виконанням п.2.1. Даного Договору, а [PERSON] згідно п.п.1.2.2., 1.3.1. зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18 липня 2017 року та зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. 19 липня 2007 року сторонами підписано додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11185346000 від 19 липня 2007 року, якою внесено зміни до вказаного договору та у додатку 2 викладено графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, в додатку 3 - Тарифи банку. 29 березня 2010 року сторонами підисано додаткову угоду №1, згідно якої викладено в новій редакції п.1.3.4, згідно якої строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. 19 липня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним Договором між Банком та [PERSON] і [PERSON] з кожною окремо укладено договори поруки, згідно п.п. 1.1.-1.5 яких поручителі [PERSON] і [PERSON] зобов'язались перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11185346000 від 19.07.2007 року, існуючих на теперішній час та тих, що можуть виникнути в майбутньому у тому ж обсязі, що і [PERSON] за всіма зобов'язаннями останнього за даним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Договору. Відповідальність [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителями зобов'язань по договорам поруки. З виписки по особовому рахунку [PERSON] від 19.07.2007 року вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти в сумі 18000 доларів США, що еквівалентно 90900 грн. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умовам договору та вимогам цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, чим порушив терміни повернення кредиту. У зв'язку з чим 06 грудня 2016 року Банком на адресу відповідачів направлено вимогу про погашення заборгованості по кредиту, яку відповідачами так і не виконанно. Згідно довідки-розрахунку Банку прострочена сума заборгованості станом на 02 березня 2017 року складає суму 6355 доларів 23 центів США, що є заборгованістю за кредитом. Оскільки відповідачами наданий Банком розрахунок не оспорений та не надано власного розрахунку заборгованості за кредитним договором, розрахунок Банку є належним доказом заборгованості. Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладання одного договору декількома поручителями відповідно до вимог ч. 3 ст. 554 ЦК України та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладання декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте в даному випадку положення ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. Отже, в даному випадку ч. 3 ст. 544 ЦК України не може бути застосована і поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки. Відносно поручителів солідарна відповідальність має місце за кожним договором окремо. Тому кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-35цс15. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі №6-145цс15. Із матеріалів справи вбачається наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що є підставою для стягнення заборгованості в іноземній валюті. Суд вважає доведеним отримання [PERSON] кредиту за кредитним договором та доведеним порушення ним строків повернення кредиту за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим він повиннен нести відповідальність. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, відповідач [PERSON] допустив порушення зобов'язань за кредитним договором, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] незалежно від причин невиконання ним таких зобов'язань, а тому із відповідачів [PERSON] та [PERSON] з кожного солідарно з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 6355, 23 доларів США з яких 915,90 доларів США заборгованість за кредитом, 5439,33 доларів США прострочена заборгованість за кредитом. Судові витрати понесенні позивачем та документально підтвердженні суд вважає необхідним відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 192, 526, 530, 533, 554, 614, 626, 627, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved