Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач 09 грудня 2019 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини. Вона з 25 вересня 2010 року по 15 травня 2018 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У період шлюбу ними було придбано: - телевізор LG 55,телевізор LG 22, зовнішній жорсткий диск, кріплення настінне загальною вартістю 23 198,80 грн., які придбано було ними у період шлюбу у кредит та за які вона самостійно сплатила кошти після припинення шлюбних відносин , в умовах кредитних зобов`язань на суму 3 119, 46 грн.; - музичний центр вартістю 4000,00 грн.; - тумбочка під взуття вартістю 1000,00 грн.; - двері арочні з ясеню вартістю 3000,00 грн., - гобелен « Ікона Діва Марія » вартістю 400,00 грн.; - гобелен із зображенням дівчини вартістю 350,00 грн.; - гобелен з малюнком природи вартістю 650,00 грн.; - пилосос «Тhomas» вартістю 3629,90 грн.; - посудомийна машина «Вosh» вартістю 4 229,10 грн.; - та у подарунок кавоварка вартістю 1 грн.; - хлібопекарня LG вартістю 1232,00 грн.; - цифрова відеокамера «Sony» вартістю 1200,00 грн.; - електрична м`ясорубка « Orion» вартістю 436, 20 грн.; - кавомолка вартістю 388,74 грн.; - стабілізатор напруги вартістю 369,30 грн.; - садова ділянка у садовому товаристві у с. Північне м. Нікополя вартістю 2800,00 грн.; - садова ділянка № [ADDRESS] вартістю 50,000 грн.; Вказане майно складає суму 96 885,04 грн. Також зазначає, нею з відповідачем було витрачено спільні кошти на облаштування домоволодіння, у якому вони проживали та яке належить на праві приватної власності відповідачу на праві приватної власності у загальному розмірі 15600,00 грн., з яких вартість ремонту спальні - 6 000,00 грн., металопластикове вікно 2800,00 грн., сітка «рабиця» та залізобетонні стовпи для винограднику у домоволодінні відповідача 2000,00 грн., будівельні матеріали для побудови сараю 2000,00 грн., фотошпалери 1000,00 грн., встановлено Інтернет мережу вартістю 1800,00 грн.. Загальна сума майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя і підлягає поділу складає 112 485,04 грн. Вважає, що відповідач повинен сплатити половину витрачених на облаштування домоволодіння коштів та в рахунок спільного сумісного майна суму у розмірі 56 242,52 грн. Зазначає, що у разі поділу судом майна бажає, щоб їй залишили телевізор LG 55,телевізор LG 22, зовнішній жорсткий диск та кріплення настінне, гобелен « Ікона Діва Марія », гобелен із зображенням дівчини, пилосос «Тhomas», електричну м`ясорубку « Orion», кавоварку, цифрова відеокамера «Sony», посудомийну машина «Вosh», кавомолку, хлібопекарню LGта стабілізатор напруги, всього на суму 35 435,04 грн. Майно, яке вона погоджується залишити відповідачу, з умовою врахування вартості його частки - музичний центр, тумбочку під взуття, двері арочні з ясеню, гобелен з малюнком природи, садову ділянку у садовому товаристві у с. Північне м. Нікополя та садову ділянку № [ADDRESS], всього на суму 61 450,00 грн. Урахувати у його частку спільні кошти на облаштування домоволодіння, у якому вони проживали у розмірі 15600,00 грн. та виплатити їй різницю між частками у розмірі 20807,48 грн. Крім того зазначає, що від попереднього шлюбу у неї залишилася частка майна, виділена їй на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року про визнання мирової угоди та якою проведено розподіл спільного майна подружжя - відеокамера «Panasonic» - 1300грн., кондиціонер «LG» - 1500грн., плита газова «Indesit» - 1778,00 грн., кухонні меблі - 1309,00 грн., всього на суму 6137,00 грн. яке на даний час знаходиться у відповідача. Також у відповідача знаходиться належне їй майно та придбане до їхнього шлюбу - диван , придбаний у 2000 році вартістю 1000,00 грн., перфоратор вартістю 500,00 грн. та пилосос «Samsung» вартістю 2000,00 грн., яке підлягає поверненню їй, але відповідач відмовляється повертати їй його. Враховуючи викладене просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно, яке зберігається у відповідача - телевізор LG 55,телевізор LG 22, зовнішній жорсткий диск та кріплення настінне вартістю 23 198,80 грн., гобелен « Ікона Діва Марія »вартістю 400,00 грн.; гобелен із зображенням дівчинивартістю 350,00 грн.; пилосос «Тhomas»вартістю 3629,90 грн.; електричну м`ясорубку « Orion»вартістю 436,20 грн.;, кавоварку вартістю 1 грн., цифрову відеокамеру «Sony» вартістю 1200,00 грн.;, посудомийну машину «Вosh»вартістю 4229,10 грн.; кавомолкувартістю 388,74 грн.; хлібопекарню LGвартістю 1232,00 грн. та стабілізатор напругивартістю 369,30 грн.; всього на суму 35 435,04 грн., стягнувши на її користь частку майна або його вартість. Стягнути з відповідача на її користь майно або його вартість виділене їй на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року про визнання мирової угоди та якою проведено розподіл спільного майна подружжя - відеокамера «Panasonic» - 1300грн., кондиціонер «LG» - 1500грн., плита газова «Indesit» - 1778,00грн., кухонні меблі - 1309,00 грн., всього на суму 6137,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь належне їй майно, яке придбане до їхнього шлюбу та знаходиться у відповідача - диван, придбаний у 2000 році вартістю 1000,00 грн., перфоратор вартістю 500,00 грн. та пилосос «Samsung» вартістю 2000,00 грн., всього на суму 3500,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь половину вартості наступного майна , та робіт на облаштування домоволодіння - вартість ремонту спальні - 6 000,00 грн., металопластикове вікно 2800,00 грн., сітка «рабиця» та залізобетонні стовпи для винограднику у домоволодінні відповідача 2000,00 грн., будівельні матеріали для побудови сараю 2000,00 грн., фотошпалери 1000,00 грн., встановлено Інтернет мережу вартістю 1800,00 грн., яке складає загальну суму 15 600,00 грн., тобто стягнути з відповідача суму у розмірі 7800,00 грн. Стягнути з відповідача різницю вартості їх часток у розмірі 20807,48 грн., вирішити питання про відшкодування судових витрат. Також просила суд залишити відповідачу наступне майно, з врахуванням його вартості до його частки - музичний центр - 4000,00 грн., тумбочку під взуття - 1000,00 грн., двері арочні з ясеню віртістю 3000,00 грн., гобелен з малюнком природи - 650,00 грн., садову ділянку у садовому товаристві у с. Північне м. Нікополя - 2800,00 грн. та садову ділянку № [ADDRESS] - 50 000,00 грн., вартість ремонту спальні - 6 000,00 грн., металопластикове вікно 2800,00 грн., сітка «рабиця» та залізобетонні стовпи для винограднику у домоволодінні відповідача 2000,00 грн., будівельні матеріали для побудови сараю 2000,00 грн., фотошпалери 1000,00 грн., встановлено Інтернет мережу вартістю 1800,00 грн., яке складає загальну суму 77050,00 грн. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою про відкриття провадження від 28 січня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 28 січня 2020 року, як не вручений у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с. 75). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року, який був розірваний заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 15 травня 2018 року (а.с. 16,20). Рішення набуло законної сили 25 червня 2018 року, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені у ньому обставини повторному доведенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання,ведення домашнього господарства,догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.п. 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, доданими позивачем до матеріалів справи, що за період шлюбу сторонами було придбано наступне майно - посудомийна машина «Вosh» вартістю 4 229,10 грн.(а.с. 22);електрична м`ясорубка « Orion» вартістю 436, 20 грн. (а.с. 23);пилосос «Тhomas» вартістю 3629,90 грн. (а.с. 24);хлібопіч LG НВ-2 вартістю 1232,00 грн. (а.с. 36);стабілізатор напруги вартістю 369,30 грн. (а.с. 40). Вказане майно придбане сторонами на загальну суму 9896,50 грн. в період шлюбу, за спільні кошти, тому, вищезазначені об`єкти є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, і кожен з подружжя має право власності на 1/2 його частку. Також судом встановлено, що згідно кредитного договору № 004- 26096-051213 від 05 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» Банком надано [PERSON] грошові кошти (суму кредиту ) у розмірі 23213 грн. 80 коп. на придбання майна, що зазначений у видатковій накладній № ФУФТ-26176 від 05 грудня 2013 року (а.с. 30), а саме рідкокристалічний телевізор LG 55, рідкокристалічний телевізор LG 22, зовнішній жорсткий диск, кріплення настінне з доставкою на загальну суму 23198,80 грн. Відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Отже, в результаті отримання під час шлюбу в кредит коштів на придбання відповідного майна, боргові зобов`язання несуть сторони як солідарні боржники, та при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно графіку платежів та квитанцій, наданих позивачем, встановлено, що за час шлюбу у період з серпня 2016 року по січень 2017 року, по кредитному договору № 004- 26096-051213 від 05 грудня 2013 року [PERSON] особисто погашена сума за вищезазначеним договором в розмірі 3119 грн. 46 коп. (а.с. 28, 32-34). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що, ці грошові кошти у розмірі 3119 грн. 46 коп. було виплачено особисто [PERSON] під час шлюбу в рахунок погашення спільного з відповідачем кредиту, тому з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню половина вказаної суми коштів, тобто сума 1559, 73 грн. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68,69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже , дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Крім того, відповідно до вказаної постанови Пленуму ВСУ, а саме пункту 22, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними, то стягненню з відповідача у якості компенсації половини вартості майна підлягають грошові кошти в розмірі (4 229,10 грн. + 436, 20 грн. + 3629,90 грн. + 1232,00 грн. +369,30 грн.)/ 2 = 9896,50 грн./2= 4948,25 грн. Також з відповідача слід стягнути половину коштів, сплачених позивачем особисто в рахунок погашення заборгованості за кредитом № 004- 26096-051213 від 05 грудня 2013 року, тобто суму 1559, 73 грн. (3119,46/2= 1559,73 грн.) В іншій частині задоволення позову суд відмовляє виходячи з наступного. У задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя такого майна - телевізор LG 55,телевізор LG 22, зовнішній жорсткий диск та кріплення настінне загальною вартістю 23 198,80 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості цього майна слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що кредит № 004- 26096-051213 від 05 грудня 2013 року, який надавався позивачу, виплачений у повному обсязі та що заборгованості за цим кредитом немає. Відомості про те, ким сплачувався даний кредит до серпня 2016 року та відповідні докази на його погашення у матеріалах справи також відсутні. У задоволенні позовних вимог в частині про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ такого майна як музичний центр вартістю 4000,00 грн.; тумбочка під взуття вартістю 1000,00 грн.; двері арочні з ясеню вартістю 3000,00 грн., гобелен « Ікона Діва Марія » вартістю 400,00 грн.; гобелен із зображенням дівчини вартістю 350,00 грн.; гобелен з малюнком природи вартістю 650,00 грн.; цифрова відеокамера «Sony» вартістю 1200,00 грн.; кавомолка вартістю 388,74 грн. слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження придбання такого майна у період шлюбу та того, що воно зберігається у відповідача. Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ садової ділянки у садовому товаристві у с. Північне м. Нікополя вартістю 2800,00 грн. та садової ділянки № [ADDRESS] вартістю 50,000 грн.,оскільки жодних доказів належності цього майна сторонам на час розгляду справи суду не надано. Суд зазначає, що відповідач [PERSON] не є власником земельної ділянки № [ADDRESS], а користується нею як член цього товариства, що як раз і підтверджується повідомленням садового товариства «Зелений яр» від 25 січня 2020 року, доданого позивачем до матеріалів справи, у зв`язку з чим підстави для поділу цього майна між сторонами відсутні. Крім того, суд зазначає, що позивачем належних та допустимих доказів що майно, яке виділено їй під час розподілу спільного сумісного подружжя зі [PERSON] , згідно ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 11 грудня 2013 року, а саме - відеокамера «Panasonic» - 1300грн., кондиціонер «LG» - 1500грн., плита газова «Indesit» - 1778,00грн., кухонні меблі - 1309,00 грн., всього на суму 6137,00 грн. та майно, яке вона придбала до шлюбу з відповідачем - диван, придбаний у 2000 році вартістю 1000,00 грн., перфоратор вартістю 500,00 грн. та пилосос «Samsung» вартістю 2000,00 грн., всього на суму 3500,00 грн., знаходиться на даний час у відповідача, суду не надано та матеріали справи їх не містять, тому підстави стягнення цього майна або його вартості з відповідача на користь позивача відсутні. Доказів на підтвердження будь-яких понесених сторонами витрат на облаштування домоволодіння, яке належить відповідачу та знаходиться за адресою - [ADDRESS] позивачем суду не надано, тому у стягненні вартості половини таких витрат на користь позивача також слід відмовити. Суд зазначає, що з наданої позивачем квитанції (а.с. 39) неможливо прочитати текст, а товарний чек від 10 жовтня 2015 року не має відомостей за який саме товар оплачено суму 1000 грн. , тому вонаи є неналежними доказами по справі та судом до уваги не приймаються. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи…Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання наступного майна - посудомийна машина «Вosh» вартістю 4 229,10 грн.; електрична м`ясорубка « Orion» вартістю 436, 20 грн.; пилосос «Тhomas» вартістю 3629,90 грн.; хлібопіч LG НВ-2 вартістю 1232,00 грн.; стабілізатор напруги вартістю 369,30 грн. спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були придбані у період зареєстрованого шлюбу і належать сторонам у рівних частках та стягнення з відповідача половини вартості зазначеного майна, тобто суму 6507 грн. 98 коп. (4 229,10 грн. + 436, 20 грн. + 3629,90 грн. + 1232,00 грн. +369,30 грн.)/ 2 = 9896,50 грн./2= 4948,25 грн. До цієї суми слід додати половину коштів, сплачених позивачем особисто в рахунок погашення заборгованості за кредитом № 004- 26096-051213 від 05 грудня 2013 року, тобто суму 1559, 73 грн. (3119,46/2= 1559,73 грн.), а всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 6507,98 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача, суд приходить до наступного. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції № МР_АВ120888КSN_11053717 від 29 листопада 2019 року, розмір судових витрат, сплачених позивачем, складає 1221,00 грн., а тому , при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача 65,07 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 6507,98/122122,04 х 1221,00 = 65,07 грн. Інших належних доказів понесених позивачем судових витрат матеріали справи не містять.

Outcome: partial