Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 05 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 275/364. 14.06.2010 року, найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору, банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 17861,00 дол. США, зі сплатою відповідачем 13,50% річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 червня 2015 року, а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши кредит в сумі 17861,00 дол. США. 05 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено Договір застави № 275/364-1 між банком та відповідачем. Відповідно п. 1.1. Договору заставу предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль марки СHEVROLET, модель LACETTI NF 196, № кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. В результаті порушення умов кредитного договору № 275/364 від 05 червня 2008 року, станом на 09 липня 2015 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість складає 34 901,63 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 17 163,35 дол. США; заборгованість за відсотками 10 694,09 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4 198,0 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2846,18 дол. США. Враховуючи те, що відповідач своїх зобов'язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти перенесення судового засідання, оскільки вважає, що відповідач навмисно перешкоджає своєчасному, справедливому та неупередженому розгляду справи судом. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представник відповідача надав заяву, в якій просив відкласти судове засідання у зв'язку з находженням відповідача на стаціонарному лікуванні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи у межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Як вбачається з виписки з медичної картки [PERSON], він перебував на лікуванні у відділі мікрохірургії ока та ЛОР органів з 02.08.2016 року по 17.08.2016 року, тобто на час розгляду справи 30.08.2016 року на лікуванні не перебував. Приймаючи до уваги, що відповідачем неодноразово надавались клопотання з проханням відкласти розгляд справи та те, що його представник мав можливість взяти участь у судовому засіданні, суд визнає причину неявки відповідача та представника відповідача неповажною та розцінює це, як небажання приймати участь в судовому засіданні. За таких обставин та враховуючи, що за цією справою 30.12.2015 року Дзержинським міським судом було винесене заочне рішення, яке ухвалою суду від 26.02.2016 року було скасоване та призначене до нового судового розгляду, суд для своєчасного, справедливого та неупередженого розгляду справи приймає рішення розглянути справу без участі відповідача та його представника. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 275/364. 14.06.2010 року, найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору, банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 17861,00 дол. США, зі сплатою відповідачем 13,50% річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 червня 2015 року, а відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 05 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено Договір застави № 275/364-1 між банком та відповідачем. Відповідно п. 1.1. Договору заставу предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль марки СHEVROLET, модель LACETTI NF 196, № кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані позивачем відповідачу, а саме кредит в сумі 17861,00 дол. США. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином та в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що в результаті порушення відповідачем умов кредитного договору № 275/364 від 05 червня 2008 року, заборгованість станом на 09 липня 2015 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, складає 34 901,63 дол. США, з яких: - заборгованість за кредитом 17 163,35 дол. США; - заборгованість за відсотками 10 694,09 дол. США; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4 198,0 дол. США; - пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2846,18 дол. США. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне повернення кредиту 4 198,0 дол. США та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2846,18 дол. США. Однак, відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач проживає у [ADDRESS]. Згідно із пунктом 11 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якому вказаний населений пункт м. Дзержинськ. Як вбачається з розрахунку заборгованості, пеня за несвоєчасне повернення кредиту нарахована за період починаючи з 08.07.2014 року по 08.07.2015 року, пеня за несвоєчасне повернення відсотків нарахована за період починаючи з 08.07.2014 року по 08.07.2015 року. Виходячи з наведеного, у позивача не було правових підстав для нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань з 14 квітня 2014 року. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками в іноземній валюти суд зазначає наступне. За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором заборгованість за кредитним договором №275/364 від 05 червня 2008 року, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 17 163 долари США 35 центів, що з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення 30 серпня 2016 року (100 долар США-2 548, 8686) станом на 30.08.2016 року становить - 437 471 грн. 24 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 10 694 долари США 09 центів, що з переведенням іноземної валюти в українську за курсом , встановленим НБУ на день ухвалення рішення 30 серпня 2016 року (100 долар США-2 548, 8686) становить - 272 578 грн. 31 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, наданої позивачем, розмір сплачених ним судових витрат складає 3 654,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 916,52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial