Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Перший заступник прокурора м. Харкова Бондаренко О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Доценко О.О., Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS], 04.10.2013 року №4-160, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Доценко О.О. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, враховуючи, що [PERSON], [INFO], неспроможна через свій похилий вік та фізичний стан самостійно захисти свої порушені права та реалізувати процесуальні повноваження, є підстави для представництва прокуратурою м. Харкова її інтересів у суді. Під час проведення перевірки за зверненням [PERSON] було встановлено, що вона проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира була придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 25.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] належало [PERSON] та [PERSON] На початку 2013 року мешканка сусідньої квартири [ADDRESS] [PERSON] вмовила [PERSON] виділити частки, нібито для оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. Восени 2013 року [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що для подальшого оформлення субсидії їй необхідно буде підписати ще деякі папери. 04.10.2013 року до [PERSON] прийшла сусідка [PERSON] з племінницею [PERSON], яку [PERSON] раніше не знала, та запропонувала віддати всі оригінали документів на квартиру і паспорт для підписання паперів, нібито для оформлення субсидії. Під час підписання документів [PERSON] не мала змоги, через свій фізичний стан, їх прочитати, зміст та наслідки підписання цих документів їй ніхто не роз'яснював. Таким чином, [PERSON] не була обізнана про правову природу правочину та не усвідомлювала наслідки підписання документів. Пізніше [PERSON] подзвонила своєму племіннику [PERSON] і розповіла, що її обдурили, потім звернулась до КП «Жилкомсервіс» з метою отримання інформації щодо квартири і тільки тоді дізналися, що підписувала документи не для оформлення субсидії, а підписала договір дарування своєї квартири. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2014 № 16922045 право власності на ? частини квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування № 4-160 від 04.10.2013, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою. [PERSON] не мала наміру укладати договір дарування, але під впливом помилки щодо природи правочину та його наслідків, вона уклала спірний договір дарування, однак не бажала дарувати її відповідачу [PERSON] У зв'язку з вищевикладеним прокуратура міста Харкова, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним. Прокурор Овчарова А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивач є її тіткою. В грудні 2013 року вона звернулася до неї за допомогою, після того як дізналась про викрадення у неї документів на квартиру. Після чого, вона з своїм сином [PERSON], який є співвласником спірної квартири, дізналися про укладення між [PERSON] та відповідачем договору дарування. На що [PERSON] повідомила їй, що нікому квартиру не дарувала і цього не бажала, у зв'язку з тим, що вказана квартира є її єдиним житлом. Пізніше представник позивача звернулась до прокуратури. Також зазначила, що позивач не є інвалідом, однак має багато захворювань та майже втратила зір. Також пояснила, що позивач не розуміла суті правочину та його наслідків та до теперішнього часу продовжує жити у спірній квартирі та сплачувати комунальні послуги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала при цьому зазначила, що її сусідка [PERSON] познайомила її зі своєю онукою - [PERSON], яку вона бачила один чи два рази, та з якою вона їздила в якесь місце, де їй дали чистий аркуш та попросили розписатися. Позивач не знала, що вона підписує, та ніколи не бажала подарувати свою квартиру. Та пояснила, що вказаний договір підписала на прохання її сусідки [PERSON], яка переконала підписати її якийсь документ, при цьому [PERSON] говорила їй, що після того як позивач підпише цей документ, у неї все буде добре та обіцяла, що родичі [PERSON] будуть піклуватися про неї, прати її речі, допомагати їй та благоустроять її життя. Зазначила, що під час підписання документу вона не розуміла що підписує договір дарування своєї частки квартири, їй ніхто нічого не роз'яснював, підписання проходило без пояснень. Вона не бажала дарувати свою частину квартири будь-кому, у зв'язку з тим, що ця квартира є її єдиним житлом. Ніхто не говорив їй про те, що після підписання цього документу вона залишиться без житла. Вона вважала, що після підписання цього документу [PERSON] з родичами будуть їй допомагати та опікуватися нею. Також пояснила, так як вона є людиною похилого віку та потребує допомоги, сусідка [PERSON] іноді допомагала їй по господарству та приносила їжу. Також зазначила, що постійно до теперішнього часу проживає у спірній квартирі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що позивач дійсно подарувала їй ? квартири [ADDRESS] що підтверджується договором дарування № 4-160 від 04.10.2013 року посвідчений державним нотаріусом Позивач у справі є подругою та сусідкою її бабусі - [PERSON], з якою позивач товаришує тривалий час. У липні 2013 року бабуся познайомила її з позивачем. При зустрічі [PERSON] розповідала їм, що з родичами, та зокрема її племінником [PERSON], у неї склалися неприязні стосунки, у зв'язку чим вони її не відвідують та не піклуються про неї. Тому позивач запропонувала подарувати їй свою частину квартири. При цьому відповідач зазначила, що будь-яких домовленостей щодо утримання чи піклування про позивачку в обмін на її частку квартири, між ними не було. Подарувати їй квартиру позивач запропонувала у зв'язку з симпатією та дружніми стосунками з її бабусею. Після чого між ними було укладено вказаний договір. Зазначила, що до теперішнього часу позивачка проживає у спірній квартирі. Також позивач пояснила, що вона ніколи не вводила в оману позивача, та не умовляла її укласти договір дарування. Та посилалася на відсутність доказів того, що на моменту укладення договору [PERSON] була у фізичному або психічному стані, який би перешкоджав укладенню договору. В договорі позивач поставила особистий підпис та повністю розшифрувала його. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що матеріали справи не містять доказів вчинення правочину під впливом обману чи помилки з боку відповідача. Позивач добре розуміла і сама бажала, та була ініціатором укладення спірного договору з відповідачем. Посилався, що посилання позивача, на те що вона не мала можливості оглядати договір, читати його не знаходить свого підтвердження, оскільки позивачем власноручно було написано заяви до прокуратури, суду, вона ставила свої підписи та оформлювала довіреності, як до так і після операції на очах. Таким чином, [PERSON] є дієздатною особою, має право укладати будь-які угоди, та доказів про інше матеріал справи не містять. Укладення угоди проходило без погроз чи примусу до позивача, або застосування фізичного чи морального насилля з боку інших осіб. Вона бажала укласти спірний договір і розуміла його значення та наслідки. Представник третьої особи Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в судове засіданні не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В наданій до суду заяві зазначив, що будь-які реєстраційні дії з питання внесення змін або скасування державної реєстрації права власності на спірне майно віднесено до повноважень нотаріуса, яким проводилась реєстрація права власності, тому Реєстраційна служба ХМУЮ помилково включена до участі у справі у якості третьої особи. У вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Третя особа нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Доценко О.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що нею дійсно був посвідчений договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] у чіткій відповідності до чинного законодавства. Під час укладення договору будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності позивача, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у неї не виникло. Нотаріусом було встановлено волевиявлення [PERSON] щодо розпорядження своєю частиною квартири, до вчинення правочину, та роз'яснено наслідки вчинення саме договору дарування, а не іншого правочину. Також було запропоновано позивачу укласти з [PERSON] спадковий договір, положення якого було роз'яснено сторонам. Однак позивач наполягала на укладенні саме договору дарування. [PERSON] розуміла значення, умови правочину та його правові наслідки. Сторони були ознайомлені зі змістом договору дарування, про що свідчать особисті підписи [PERSON] та [PERSON] у договорі, поставлені в її присутності. Також зазначила, що [PERSON] особисто прочитала договір дарування частини квартири та власноручно його підписала у її присутності. Також третя особа пояснила, що положення договору довічного утримання позивачу не роз'яснювалися, у зв'язку з тим, що у випадку укладення такого договору позивач мала б нести додаткові витрати у вигляді сплати податків, і у подібних випадках більш вигідним є укладення спадкового договору, положення якого [PERSON] нею були роз'яснені. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Надала до суду письмові заперечення у яких проти позову заперечувала та пояснила, що її сусідка та добра знайома [PERSON] подарувала її онучкі ? частину квартири [ADDRESS]. Та заперечувала те, що вона або її онучка здійснювали примус щодо [PERSON] або обманювали її. Їй відомо, що раніше позивач бажала подарувати квартиру [PERSON], але в наслідок неприязних відносин, вирішила не робити цього. Також твердження позивача про те, що [PERSON] умовляла виділити її долю квартири для оформлення субсидії, та що вона разом з [PERSON] приходила до [PERSON] та відібрали у неї оригінали документів і паспорт для оформлення субсидії не відповідають дійсності. Договір було укладено у державного нотаріуса у відповідності до всіх норм, передбачених законом, що підтверджується самим договором дарування. Та зазначила, що [PERSON] людиною похилого віку, однак чітко та ясно розуміє значення свої дій. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Харківської міської ради - Бакуменко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі посилаючись на те, що позивачу проведено видалення катаракти, тому за таких обставин договір дарування був підписаний позивачем під впливом помилки, якої вона припустилася через ваду зору. В момент підписання договору дарування позивач не усвідомлювала, що вона укладає договір про відчуження майна, наміру дарувати квартиру в неї ніколи не виникало, тобто волі на передачу квартири у власність [PERSON] у неї не було, як і не виникало наміру припинити своє право власності та укласти договір дарування квартири, в якій вона мешкає, адже у будь-який момент її можуть виселити з квартири без надання іншого житла. Зазначив, що позивач продовжує проживати у спірній квартирі після укладання договору, що вказує на те, що вона помилялась щодо обставин, які мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.10.2013 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований) було укладено договір дарування, згідно з яким позивач подарував, а відповідач отримав у дар ? частину [ADDRESS]. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Доценко Оксаною Олегівною, за реєстровим № 4-410 (а.с. 107). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2014 № 16922045 право власності на ? частини квартири [ADDRESS] зареєстровано 04.10.2013 року за [PERSON] на підставі договору дарування № 4-160 від 04.10.2013, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою (а.с.16). З наданого в судовому засіданні паспорта громадянина України на імя [PERSON], встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована проживаючою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач не перебувають в родинних відносинах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач у справі є його дружиною. Та пояснив, що приблизно у вересні - жовтні 2013 року він за проханням своєї дружини, відвіз її разом з [PERSON] до нотаріальної контори. Під час поїздки його дружина та [PERSON] вели розмову про оформлення договору дарування. Деталей укладення договору дарування він не знає. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», Вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач до теперішнього часу продовжує проживати у спірній квартирі, що не заперечується відповідачем. Окрім того, відповідач до суду не надано доказів на підтвердження того, що вона як власник майна виконувала обов'язки по його утриманню. Отже фактичної передачі спірної квартири на даний час не відбулося, ключі від квартири позивач відповідачу не передавала, та продовжує проживати у вказаному житловому приміщенні. Тобто, прийняття відповідачем спірного майна, згідно до умов договору, не відбулося. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що укладений договір не відповідав внутрішній волі позивачки. Позивач, будучи одинокою людиною похилого віку, що потребувала стороннього догляду, та не маючи іншого житла, відчужуючи 04.10.2013 року належну їй частку квартири фактично чужій для неї людині, надіялася на догляд, який вона потребувала, та на матеріальне утримання з боку відповідача. Укладаючи договір дарування, позивач помилилася щодо правової природи правочину, оскільки думала, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування. Щодо позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності на частину квартири відповідача [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. На підставі викладеного позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності не підлягають задоволенню, оскільки саме по собі рішення суду є підставою для такого скасування та не потребує додаткового вирішення за рішенням суду. Визнання спірного договору недійсним є підставою для скасування державної реєстрації. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокуратури міста Харкова, яка діє в інтересах [PERSON], підлягають частковому задоволенню у частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладеного 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Доценко О.О., за реєстровим № 4-410. На підставі викладеного,

Outcome: partial