Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач 05 листопада 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада про знесення самочинної споруди (а.с.1-4). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку площею 12,0 кв.м. в районі буд.№40 по вул.. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську, під торгівельний кіоск. Під час проведення перевірки було встановлено, що відповідачка без належних документів користується вищевказаною земельною ділянкою, на якій розташований торгівельний кіоск. Протоколом №343 від 03.06.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП - порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. На засіданні адміністративної комісії виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 11.06.2014 року було винесено постанову № 22-5 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн. У встановлений законодавством строк відповідачка не сплатила добровільно суму штрафу. Так, у межах повноважень наданих Дніпропетровською міською радою, згідно з рішенням від 18.02.2004 № 18/15 «Про обсяги і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» Ленінська районна у м. Дніпропетровську рада має право звертатись в районні суди про знесення самочинного будівництва фізичними та юридичними особами. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд зобовязати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення торгівельного кіоску в районі буд.№40 по вул.. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську. В судове засідання представник позивача діючий за довіреністю [PERSON], не зявився. про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с.37). В судове засідання відповідачка не зявився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Третя особа в особі свого представника діючого за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явилась. про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.37). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 03 червня 2014 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення №343 за ст..152 КУпАП - порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. Із даним протоколом [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис (а.с.7). Адміністративна комісія Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради 11 червня 2014 року розглянула адміністративну справу щодо притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності [PERSON] та винесла постанову №22-5, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності зі стягненням штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с.9). У межах повноважень, наданих Дніпропетровською міською радою, згідно з рішенням від 18.02.2004 року №18/15 «Про обсяги і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів», Ленінська районна у м. Дніпропетровську рада має право звертатись з заявами про знесення самочинного будівництва (а.с.11-18). Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Таким чином, земельна ділянка, на якій самовільно встановлено металевий гараж, відноситься до земель територіальної громади м. Дніпропетровська. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування. Відповідачкою не надано жодних доказів у підтвердження того, що їй у користування була виділена земельна ділянка в районі буд.№40 по вул. Братів Трофімових у м.\~Дніпропетровську для встановлення торгівельного кіоску. За ст..1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що \~самовільне \~зайняття \~земельної \~ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування \~(оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є \~правомірними. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для \~використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних \~осіб, \~які \~самовільно \~зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно \~\~\~зайнятих \~\~земельних \~\~ділянок провадиться за рішенням суду. У відповідності до ст..376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст. 88 ЦПК України, із відповідачки на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір в сумі 243,60 грн. \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved