Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], яким в остаточній редакції позовної заяви просить стягнути заборгованість за кредитним договором № DNN0GK00000027 від 02.11.2006 року у розмірі 127\~681,14 доларів США, що за курсом 21,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.10.2015 року складає 2\~806\~431,46 грн. а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 01.11.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNN0GK00000027, на підставі якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 32\~000,00 доларів США на термін до 02.11.2016 року, а відповідач в свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позивач зазначає, що зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, останній в порушення взятих на себе зобовязань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 21.10.2015 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 127\~681,14 доларів США, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 28\~353,43 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 33\~993,27 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4\~864,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 60\~470,44 доларів США. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, зазначивши, що банком порушені вимоги закону щодо строків нарахування неустойки, а саме неустойка нарахована за весь період заборгованості. В той час, як повинна нараховуватися лише за останні 12 місяців. Крім того, просили застосувати строки позовної давності, мотивуючи свою позицію тим, що кредитний договір був укладений 02.11.2006 року. 14.08.2009 року Банк направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення, і таким чином, скористався своїм правом змінити умови договору щодо дострокового повернення кредиту. Так, відповідно до умов кредитного договору, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Крім того, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. 14.08.2009 року Банк направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення, і таким чином, скористався своїм правом змінити умови договору щодо дострокового повернення кредиту. А тому трирічний строк позовної давності має рахуватися не від дати, зазначеної в договорі, як кінцевий термін повернення кредиту 02.11.2016 року, а вже, відповідно до змінених умов. А відтак, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки строк позовної давності сплив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію кредитного договору № DNN0GK00000027 від 02.11.2006 року, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надає [PERSON] кредит у розмірі 32\~000,00 доларів США на термін до 02.11.2016 року, а відповідач в свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.7-8). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву суд розцінює, як кредитний договір. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 32\~000,00 доларів США, а позичальник, відповідно до вказаного договору зобовязався повертати заборгованість щомісяця. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Судом встановлено, що відповідач умови договору в повному обсязі не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору. Однак, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. ст. 257, 259 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснив останній платіж на погашення кредиту 16.07.2009 року (а.с.104-110). Дана обставина не заперечувалася і сторонами в судовому засіданні. Відповідно до абз. а) п. 2.3.3. банк, на власний розсуд, має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно з ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначеному в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором. Так банк, скориставшись своїй правом змінив умови договору щодо дострокового повернення кредиту, направивши на адресу відповідача 14.08.2009 року повідомлення-вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення (а.с.56). Відповідач одержав це повідомлення 01.09.2009 року, і мав виконати його протягом тижня, тобто до 08.09.2009 року. Таким чином, строк виконання зобовязання було змінено з 02.11.2016 року на 08.09.2009 року. Отже, 09.09.2012 року сплив строк позовної давності, оскільки, як видно зі штампу канцелярії суду, даний позов було подано 22.10.2014 року, тобто з попуском строку позовної давності. Посилання представника позивача в судовому засіданні на той факт, що банк звернувся до суду у межах строків позовної давності, оскільки перед зверненням до суду з даним позовом, Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 29.09.2013 року (головуюча суддя Дубовенко І.Г.), приймаються судом, однак не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки як зазначалося вище, строки позовної давності минули 09.09.2012 року, а позивач вперше звернувся до суду лише 29.09.2013 року. Пунктом же 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.20102 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності і у звязку з цим в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed