Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» звернулося з позовом в суд про стягнення з відповідача [PERSON] 59342,97 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2007 року між ЗАТ «Приватбанк» (тип і найменування банку 30.04.2009 року змінено на ПАТ «Приватбанк») і [PERSON] укладено договір № DN81AR03110211, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 66960,40 грн. на строк з 12.11.2007 року по 11.11.2014 року, а він зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановленими договором. Банк виконав свої зобовязання згідно умов кредитного договору в повному обсязі, проте, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, що станом на 18.03.2014 року складає 59342,97 грн., з яких 13155,57 грн. заборгованість по кредиту, 9607,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 10953,80 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 25626,29 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, а його представник [PERSON] подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. При цьому, представник відповідача надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності, як щодо основної заборгованості, та і щодо пені. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-3403/11, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 12.11.2007 року між ЗАТ «Приватбанк» (тип і найменування банку 30.04.2009 року змінено на ПАТ «Приватбанк») і [PERSON] укладено кредитний договір №DN81AR03110211 (а.с. 6-8), згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 66960,40 грн. на строк з 12.11.2007 року до 11.11.2014 року на наступні цілі: 43800 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 2452,80 грн. на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ, договором особистого страхування на строк до 11.11.2008 року, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3504 грн. та у розмірі 17169,60 грн. на сплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Згідно п.п. 1.2., 2.2.2., 2.2.3., 7.1. позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, винагороди і комісії в строки і в порядку, встановленими договором. Відповідно до п.7.1. договору погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у в розмірі 1068,69 грн. Пунктом 5.1. передбачений строк дії договору до моменту виконання сторонами взятих за договором зобовязань. Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі (п.7.4.) відповідальність позичальника за порушення зобовязань за погашення кредиту у формі пені в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. З копії листа від 25.12.2008 року вбачається, що за кредитним договором №DN81AR03110211 від 12.11.2007 року з 01.02.2009 року було змінено відсоткову ставку, яка склала 21,00% на рік, про що було письмово повідомлено відповідача, що підтверджується реєстром відправлення № 764 avt від 07.01.2009 року (а.с. 10, 11). У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5), що позичальник [PERSON] отримав кредит, однак, порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобовязання, зокрема, станом на 18.03.2014 року має заборгованість перед ПАТ «Приватбанк» в розмірі 59342,97 грн., з яких: 13155,57 грн. заборгованість по кредиту; 9607,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10953,80 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 25626,29 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст.264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Про застосування позовної давності відповідач [PERSON] заявив клопотання, подавши 15.09.2015 року заперечення проти позовних вимог (а.с. 77-81). Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе за договором зобовязань (п.5.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - з 12 по 16 число кожного місяця (п.7.1 договору). Таким чином, договором погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, останній черговий платіж позичальником здійснено в жовтні 2009 року, наступний черговий платіж на суму 1068,69 грн. мав би бути сплачений в листопаді 2009 року, проте не сплачений позичальником [PERSON] Позивач 26.09.2011 року звертався з позовом в суд про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110211, проте такий позов ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27.01.2014 року залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання (справа № 2-3403/2011). Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. В той же час позивач повторно звернувся до суду лише 23.04.2014 року (а.с. 1), тобто з пропуском строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по кожному із платежів кредиту та процентах за кредитом. Щодо доводів відповідача [PERSON] про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, слід зазначити таке. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України та умов договору (п.7.4.) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання становить 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~\~обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача пені не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно розяснень, даних в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне відмовити ПАТ «Приватбанк» в задоволенні позову до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110211 від 12.11.2007 року за пропуском строку позовної давності. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed