Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач 10 листопада 2015 року звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 24 листопада 2014 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2709/14. Згідно умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 12780 грн. 00 коп. строком на 24 місяця, з 24 листопада 2014 року до 23 листопада 2016 року. Відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит був отриманий [PERSON] 24 листопада 2014 року, що підтверджується видатковим касовим ордером від 24 листопада 2014 року на суму 12780 грн. 00 коп. Згідно п. 4.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів та щомісяця із розрахунку 1,95 % на залишок заборгованості за кредитом. Згідно п. 4.4. вказаного кредитного договору, при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних у п. 4.2 договору більш ніж на 15 календарних днів, з 16 дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання по кредитному договору, тому станом на 20 жовтня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 21356 грн. 89 коп., яка складається з : - 11176,89 грн. залишок по кредиту; - 10180,00 грн. проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» і [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, відповідно до умов якого поручителі зобов`язалися перед банком відповідати у повному обсязі по зобов`язанням відповідача [PERSON] , визначених кредитним договором. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором з будь-якої причини, у тому числі смерті. Згідно п. 2.2. Договору поруки, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по обов`язкам позичальника у повному обсязі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його використання, за сплату додаткових процентів, а також відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням чи неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Також умовами договору поруки встановлено, що в разі невиконання зобов`язань боржником за кредитним договором відповідачі несуть відповідальність перед позивачем як солідарні боржники, при цьому позивач вправі вимагати виконання зобов`язань як від всіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу. Представники позивача неодноразово спілкувались з відповідачами, вимагали погасити суму заборгованості, однак безрезультатно. Також позивачем, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором 2709/14 від 24 листопада 2014 року в розмірі 21356 грн. 89 коп. та понесені ним судові витрати у сумі 1 2188,00 грн. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області про відкриття провадження у справі від 25 квітня 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження згідно вимог ЦПК України в редакції, що діяла на той час. 15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була неодноразово повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, до суду повернулися конверти з поштовим повідомленням, як не вручений у зв`язку із не проживанням за вказаною адресою. (а. с. 37, 105, 115, 134, 201, 206, 222). Судова повістка у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову в частині солідарного стягнення з них заборгованості за кредитним договором № 2709/14 від 24 листопада 2014 року заперечували, посилаючись на те, що договір поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року до вказаного кредитного договору вони не підписували. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, 24 листопада 2014 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2709/14. (а. с. 4-5). Згідно умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 12780 грн. 00 коп. строком на 24 місяці, з 24 листопада 2014 року до 23 листопада 2016 року. Відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит був отриманий [PERSON] 24 листопада 2014 року, що підтверджується видатковим касовим ордером від 24 листопада 2014 року на суму 12780 грн. 00 коп. (а. с. 7). Згідно п. 4.1. кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів та щомісяця із розрахунку 1,95 % на залишок заборгованості за кредитом. Згідно п. 4.4. вказаного кредитного договору, при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних у п. 4.2 договору більш ніж на 15 календарних днів з 16 дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання по кредитному договору, тому станом на 20.10.2015 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 21356 грн. 89 коп., яка складається з : - 11176,89 грн. залишок по кредиту; - 10180,00 грн. проценти за користування кредитом з урахуванням прострочених платежів (а. с. 3). Банком, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] направлялися претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було. (а. с. 8, 9, 10). До теперішнього часу кредитна заборгованість перед Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» не погашена. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин, суд вважає, що вимоги Банку в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2709/14 від 24 листопада 2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2709/14 від 24 листопада 2014 року з поручителів [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. В обґрунтування позову в частині стягнення з поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, представник позивача зазначив, що у якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, відповідно до умов якого поручителі зобов`язалися перед банком відповідати у повному обсязі по зобов`язанням відповідача [PERSON] , визначених кредитним договором. (а. с. 6). Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором з будь-якої причини, у тому числі смерті. Згідно п. 2.2. Договору поруки, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по обов`язкам позичальника у повному обсязі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його використання, за сплату додаткових процентів, а також відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням чи неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Також умовами договору поруки встановлено, що в разі невиконання зобов`язань боржником за кредитним договором відповідачі несуть відповідальність перед позивачем як солідарні боржники, при цьому позивач вправі вимагати виконання зобов`язань як від всіх відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу. Також Банком, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] направлялися претензії з вимогами погасити суму заборгованості, але відповіді отримано не було. (а. с. 9, 10). Між тим, як вбачається з пояснень [PERSON] та [PERSON] , останні заперечували факт підписання ними вищевказаного договору поруки, на час укладення кредитного договору № 2709/14 від 24 листопада 2014 року. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК). Відповідно до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Як передбачено ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З метою встановлення об`єктивних обставин у справі ухвалами Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року та 06 грудня 2018 року, по вказаній справі було призначено судову експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи виконано підписання договору поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] . Згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 176-18, складеного 12 липня 2018 року, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 179/1561/15-ц (провадження № 2/179/540/17), підпис від імені [PERSON] у договорі поруки № 2709/14 від 24.11.2014 р., укладеному між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виконані не [PERSON] , а іншою особою. (а. с. 84-96). Згідно з висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 283-19, складеного 27 травня 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 179/1561/15-ц (провадження № 2/179/23/18), два підписи від імені [PERSON] в Договорі поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року: - на лицьовій стороні Договору - у розділі 3: «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів»; - на зворотній сторінці Договору - у розділі 5: «Підписи, адреси та інші реквізити сторін» в графі «Поручитель [PERSON] » - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. (а. с. 151-159). Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п. 17 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. У даному випадку, оцінивши висновки експерта № 176-18 від 12 липня 2018 року та № 283-19 від 27 травня 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 179/1561/15-ц, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складені вказані висновки, проведена у відповідності з принципами законності, незалежності, об`єктивності та повноти експертного дослідження, встановленими ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», а самі висновки відповідають приписам ст. 102 ЦПК України, є повними, чіткими та конкретними. При призначені судової експертизи експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Проаналізувавши вказані докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що доводи [PERSON] та [PERSON] про те, що ними не підписувався договір поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, знаходять своє підтвердження та не спростовуються іншими доказами в справі. Доводи представника позивача щодо особистого підписання [PERSON] та [PERSON] договору поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року спростовуються результатами проведених у справі судових почеркознавчих експертиз, дослідженими судом матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] не підписували договір поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року, а тому між [PERSON] , [PERSON] та позивачем не виникало зобов`язання з приводу виконання вказаного договору. Відтак, вказаний договір поруки № 2709/14 від 24 листопада 2014 року не створює правових наслідків для [PERSON] та [PERSON] Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст. 263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором 2709/14 від 24 листопада 2014 року є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити. В решті позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором 2709/14 від 24.11.2014 року в розмірі 21356 грн. 89 коп. та відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1218,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову. Відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч. 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, [PERSON] та [PERSON] було сплачено витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 3768 грн. 00 коп. (а. с. 159) та 2860 грн. 00 коп. (а. с. 81) відповідно. Таким чином підтверджено в повному обсязі понесені відповідачами [PERSON] та [PERSON] судові витрати. Позивачем не було заявлено жодних клопотань з цього приводу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial