Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач 10 лютого 2020 року звернувся у суд з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 18 липня 2011 року, виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. У вказаній квартирі, окрім нього, до лютого 2016 року також проживала його колишня дружина [PERSON] 23 серпня 2016 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова розірвано шлюб між ним, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Разом з тим, з лютого 2016 року відповідачка у спірній квартирі не проживає, участі в утриманні такої не примає, особистих речей у квартирі не має і взагалі не цікавиться квартирою, тобто більше одного року без поважних причин не проживає у спірній квартирі, а тому втратила право користування такою. Також зазначив, що перешкод в користуванні спірною квартирою відповідачці ніхто і ніколи не чинив. За наведеного просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково зазначив, що у лютому 2016 року відповідачка - колишня дружина позивача добровільно залишила спірне житло, забравши із такого свої особисті речі, і з того часу в спірному жилому приміщенні не появляється та не приймає участі в утриманні такого. Зазначив, що перешкод в користуванні спірною квартирою відповідачці ніхто і ніколи не чинив. Просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча належно повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 75,9 кв.м належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] і в такій зареєстровано дві особи: [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] . Наведене стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 18.07.2011 року, виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та будинковою книгою для прописки громадян, що проживають у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.02.2019 року та постановою Львівського апеляційного суду від 21.01.2020 року встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] . Також судом встановлено, що у лютому 2016 році відповідачка добровільно залишила вказану квартиру, забравши всі свої особисті речі, і з того часу у спірній квартирі не проживає та не приймає участі в утриманні такої. Дане стверджується поясненнями представника позивача, а також актами ТзОВ «Галбуджитлосервіс» від 25.04.2019 року, від 05.08.2019 року та від 09.12.2019 року. Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідачка з лютого 2016 року не користується спірним житловим приміщенням без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким їй ніхто і ніколи не чинив. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК УРСР\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Однак, за правилами ч.2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачка з лютого 2016 року не користується без поважних причин спірною квартирою, тобто понад визначений\~ст.405 ЦК України\~термін, протягом якого за нею зберігалося право на користування спірним житловим приміщенням, не виписалася із такого, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого конституційного права власності на спірне житло, яким він вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд та приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В порядку\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідачки в користь позивачки 840,80 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved