Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Первісний позивач [PERSON] , правонаступником прав якої в подальшому в процесі розгляду справи визнано [PERSON] , 27.03.2018 року звернулася до суду з позовом, просила стягнути з відповідача на її користь шкоду, завдану злочином, вчиненим [PERSON] , як працівником Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», в розмірі 92\~031,00 грн., з яких 30 000,00 грн. розмір вкладу та 62\~031,00 грн. інфляційних втрат. Вирішити питання про судові витрати. Позов мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, по факту незаконного збагачення під приводом переукладення договору строкового вкладу та заволодіння належними [PERSON] грошовими коштами на загальну суму 30 000,00 грн. Цивільний позов потерпілої [PERSON] про відшкодування заподіяної злочином шкоди в кримінальному провадженні залишено без розгляду за її заявою. У зв`язку з перебуванням [PERSON] на момент вчинення злочину у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», позивач просить стягнути заподіяну третьою особою шкоду з відповідача в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України. Крім того, в порядку ст.ст.22,190 ЦК України просить стягнути з відповідача 62\~031,00 грн. інфляційних втрат, які полягають у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які внесла як вклад за договором банківського вкладу з моменту їх втрати 13.12.2008 року, і по час звернення до суду при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність. А тому позивач звернулася до суду з даним позовом, який просить задоволити. Позивач [PERSON] , як правонаступник первісного позивача [PERSON] , та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Крім того, обґрунтовуючи підставність та обґрунтованість заявленого позову покликались на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2018 року при розгляді справи №662/928/15-ц (провадження №61-1760св18). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених в поданому та долученому до матеріалів справи відзиві на позов (а.с.23-25) та додаткових поясненнях (а.с.41-44,213-215). Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Пояснив, що дійсно згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, встановлено, що [PERSON] під видом імітування договірних відносин із Банком без укладення депозитних договорів, без відкриття депозитних рахунків та без внесення коштів на ці рахунки через касу банку, заволоділа грошовими коштами потерпілої [PERSON] на загальну суму 29\~775,00\~грн., а не 30\~000,00 грн., як зазначає позивач, зокрема 13.12.2008 року прийнято 30\~000,00 грн. та 13.12.2008 року видано 225,00 грн. Вважає доводи сторони позивача про включення при розрахунку заподіяних збитків розміру інфляційного знецінення грошей такими, що суперечать положенням ст..ст.22,179,192 ЦК України, оскільки грошові кошти не відносяться до категорії речі, як предмету матеріального світу, який може бути знищений або якому може бути завдано пошкодження, тому втрати по відновленню знищеної або пошкодженої речі, про які йдеться у ч.2 ст.22 ЦК України, не застосовуються при розрахунку заподіяних збитків внаслідок неправомірного (шахрайського) заволодіння грошовими коштами. Крім того, на думку представника відповідача, зі змісту ст..625 ЦК України вбачається, що компенсація індексу інфляції відноситься до вимог, які випливають із наявності договірних, а не деліктних відносин. Так як між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» не виникало жодних договірних відносин, що стверджується рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22.02.2018 року у справі №463/32/18, яким задоволено позов АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про визнання правочину нікчемним та відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача, а відтак вказане виключає можливість покладення на Банк відповідальності, передбаченої ст..625 ЦК України. Крім того, вважає, що до спірних правовідносин не підлягає до застосування положення ч.2 ст.22 ЦК України, а спеціальні положення ст..ст.1166,1172 ЦК України та ст..ст.127,128 КПК України. Витрати по відновленню знищеної або пошкодженої речі, про які йдеться у ч.2 ст.22 ЦК України, на думку представника відповідача, не тотожні з визначенням терміну інфляція. Дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не поширюється на відносини відшкодування заподіяної шкоди, внаслідок вчинення злочину відповідно до ст..ст.1166,1172 ЦК України, яка має разовий характер та не є видом доходів, а відтак не підлягає індексації. Не погоджується з представленим стороною позивача розрахунком суми інфляції з підстав необґрунтованого збільшення розрахункового періоду та завищення суми нарахування. Пояснив, що згідно розрахунку [PERSON] \~розмір інфляції\~за період з 13.12.2008р.\~до 26.03.2018р.\~становить 62\~031,\~00\~грн..\~що вдвічі\~перевищує встановлений у вироку Личаківського\~районного суду\~м.Львова\~від 09.03.2017р.\~розмір заподіяної\~внаслідок злочину шкоди.\~Первісний позивач\~ [PERSON] \~визначила період\~прострочення:\~з моменту\~злочинного заволодіння\~грошовими коштами,\~які вона\~мала намір\~внести на\~вкладний (депозитний)\~рахунок,\~-\~до моменту\~пред`явлення позову\~до Банку.\~Однак,\~таке,\~на думку\~представника Банку,\~суперечить конституційному\~принципу,\~який закріплено\~у частині\~1\~статті 62\~Конституції України,\~згідно якої\~право вимоги\~у потерпілого\~в порядку\~ч.І\~ст.1172\~ЦК України\~до юридичної\~або фізичної\~особи,\~яка відшкодовує\~шкоду,\~завдану їхнім\~працівником,\~виникає з\~момент встановлення\~вини працівника\~у заподіянні\~шкоди потерпілому,\~тобто в\~даній справі\~з моменту\~набрання законної\~сили обвинувальним\~вироком суду.\~Оскільки вирок\~Личаківського районного\~суду м.Львова\~від 09.03.2017р.\~набрав законної\~сили після\~перегляду судом\~апеляційної інстанції 24.10.2017р., то у випадку, якщо Личаківський районний суд м.Львова вважатиме доведеною позицію позивача у тому що розмір інфляційного знецінення суми шкоди, завданої злочином, підпягає включенню\~у загальний\~розмір заподіяних\~збитків,\~тоді розрахунковий\~період для\~«числення суми\~інфляції складе\~з 24.10.2017р.\~(виникнення\~права вимоги\~до Банку\~в порядку\~ч.1\~ст.1172\~ЦК України)\~до 26.03.2018р.\~(фактичне\~пред`явлення\~позову до\~Банку),\~та становитиме 1 643, 58 гри., а не 62 031, 00 грн., як розраховано позивачем. Щодо поданої 01.04.2019 року заяви про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення компенсації рівня інфляції за період з 13.12.2008 року до 26.03.2015 року (а.с.202), тобто понад 3\~роки до\~дати пред`явленого\~позову від\~26.03.2018р.\~пояснив,\~що заява\~Банку щодо\~застосування наслідків\~спливу позовної\~давності відповідно\~до ст.267\~ЦК України\~стосується позовних\~вимог [PERSON] в частині\~стягнення компенсації\~рівня інфляції\~за період\~з 13.12,2008р.\~до 26.03.2018р.\~в сумі\~62\~031,\~00\~грн. ,\~оскільки загальний\~період розрахунку\~позивачем суми\~інфляційних втрат\~становить 11\~років -\~з 2008\~року до\~2018\~року.\~А тому,\~якщо Личаківський\~районний суд\~м.Львова\~вважатиме доведеною\~позицію Банку\~щодо застосування\~наслідків спливу\~позовної давності\~до частини\~вимог [PERSON] \~про стягнення\~компенсації рівня\~інфляції за період з 13.12.2008р.\~до 26.03.2015р.,\~-\~тоді розрахунковий\~період для\~стягнення суми інфляції на користь\~ [PERSON] \~складе в\~межах 3-\~річного строку\~позовної давності, а саме\~з 26.03.2015р.\~до 26.03.2018р,\~(фактичне\~пред`явлення позову до\~Банку),\~та становитиме 17\~135,\~51\~гри.,\~а не\~62\~031,\~00\~грн..\~як розраховано позивачем. Крім того, представник відповідача заперечив проти розміру витрат на правову допомогу. Третя особа в судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв про розгляд справи у її відсутність та пояснень на позов або відзив на позов не подала. Її неявка у відповідності до вимог ст..223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою судді від 30.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 25.07.2018 року прийнято поданий представником відповідача Публічного акціонерного\~товариства «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі Філії\~ Львівського\~обласного управління\~АТ «Ощадбанк»\~ відзив на позов, поновивши при цьому відповідачу строк на його подачу. Залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду від 06.11.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. В процесі розгляду справи до участі в справі в статусі правонаступника позивача залучено [PERSON] , чоловіка померлої [INFO] [PERSON] . Копія матеріалів спадкової справи долучена до матеріалів справи. Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, зокрема по факту незаконного збагачення під приводом переукладення договору строкового вкладу та заволодіння належними [PERSON] грошовими коштами на загальну суму 30 000,00 грн. (а.с.48-152). Крім того, згідно зазначеного вище вироку суду, Скаско [PERSON] під видом відсотків за депозитним вкладом передала [PERSON] грошові кошти в сумі 225,0 гривень, з метою уникнення викриття своєї злочинної діяльності. Тобто, вироком встановлено, що [PERSON] \~повернула\~ [PERSON] кошти в розмірі 225,00 грн. і тим самим частково відшкодувала заподіяну [PERSON] шкоду, завдану злочином. А відтак розмір невідшкодованої шкоди відповідно до обставин, встановлених вироком суду від 9 березня 2017 року становить\~29\~775,00 грн.\~(30000,00 грн. 225,00 грн. =\~29\~775,00 грн грн.), а не 30000,00 грн., як зазначає позивач. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок вчинення злочину [PERSON] встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи. Як встановлено судом і підтверджено представником відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні, а тому не потребує доказуванню, Скаско [PERSON] перебувала на посаді завідуючої ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, в період заволодіння коштами позивача. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі\~статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)». Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать первісному позивачу [PERSON] на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплено у\~статті 41 Конституції України. Згідно зі\~статтею 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Відповідно до частини першої\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За таких обставин, оскільки протиправними діями працівника відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Скаско М [PERSON] під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків позивачу завдано майнової шкоди у вигляді 29 775,00 грн. розміру вкладу, то з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на юридичну особу може покладатися відповідальність виключно\~в межах заподіяної шкоди з вини її працівника,\~яка становить 29 775,00 грн. Згідно з частиною другою статті 1192\~ЦПК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини другої\~статті 22 ЦК України\~збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, частиною третьою вказаної статті\~передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України\~передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). У цій же Главі\~ЦК України\~міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Вказане свідчить, що гроші (грошові кошти) є різновидом майна. Такий правовий висновок викладено\~Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17. Опираючись на позицію Верховного\~Суду,\~висловлену в\~постанові від\~08.02.2018\~року при\~розгляді справи\~№662/928/15-ц\~(провадження\~№61-1760св18),\~суд вважає,\~що з урахуванням положень статей\~22\~та\~190 ЦК України\~під шкодою, що завдана майну позивача [PERSON] у вказаній справі необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які позивач [PERSON] внесла як вклад за договорами банківського вкладу з моменту їх втрати - 13.12.2008 року і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність. Звернувшись 27.03.2018 року до суду із зазначеним позовом, позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідно до\~статті 1192 ЦК України, тим, що реальна вартість втрачених грошових коштів, з 2008 року до моменту звернення з позовом у 2018 році, значно збільшилася, а також вона була позбавлена протягом тривалого часу права розпорядження належними йому грошовими коштами. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»\~(далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених\~Конституцією України\~гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно\~статті 1 Закону\~індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до\~статті 3 Закону\~індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Згідно розрахунку позивача розмір інфляції за період з 13 грудня 2008 року до 26 березня 2018 року становить\~62\~031,00 грн.,\~що майже вдвічі перевищує встановлений у вироку Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року розмір заподіяної внаслідок злочину шкоди.\~ [PERSON] вирок суду у частині встановленого розміру заподіяної їй шкоди не оскаржувала. Позивач визначив період прострочення:\~з моменту\~заволодіння грошовими коштами, які він мав намір внести на вкладний (депозитний) рахунок, -\~до моменту\~пред`явлення позову. Відповідно до ч.\~2 ст. 625 ЦК України\~обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Для обчислення розміру інфляції розрахунковий період визначений як\~весь час\~прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, право вимоги у потерпілого в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України до юридичної або фізичної особи, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, виникає з моменту встановлення вини працівника у заподіянні шкоди потерпілому, тобто з моменту набрання законної сили вироком суду. Позивач не зазначає моменту, з якого дізнався про порушення свої прав, та просить стягати інфляційні втрати починаючи з 13 грудня 2008 року. Однак, з позовом позивач звернувся лише 27 березня 2018 року, він не просив поновити пропущений ним строк для звернення до суду, доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку він не надав. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року набрав законної сили\~24 жовтня 2017 року. Суму інфляції належить рахувати в межах строку позовної давності. З урахуванням встановленого, суд вважає, що розрахунковий період для стягнення суми інфляції на користь [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , з 26 березня 2015 року до 26 березня 2018 року. Сума інфляційних витрат у цей період становить\~17\~135,51 грн. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 51% (92\~031,00 грн. від 46\~910,51 грн.), а позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до сплати судовий збір в розмірі 359,45 грн. (51% від 704,80 грн.). Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. витрат, здійснених позивачем на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: partial