Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач 01.08.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 07.06.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір №R5212026243B , згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 257000,00 грн. із сплатою 18,69% річних за користування кредитом та терміном повернення до 07.06.2019 року. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, та позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором. 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перейшло право вимоги за кредитним договором №R52120262439В від 07.06.2012 укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . ПАТ «ВТБ Банк» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 22.06.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 437893,41 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 226470,10 грн., за відсотками - 75135,09 грн., індексу інфляції - 109515,22 грн., 3 % річних - 26773,00 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07.06.2012 року в сумі 437893,41 грн. та судові витрати у розмірі 6568,40 грн. Заочним рішенням суду від 14.01.2019 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 06.03.2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 14.01.2019 року скасовано та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 07.08.2019 року у справі замінено позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на його правонаступника ТОВ «Прайм Альянс». Ухвалою суду від 19.09.2019 року у справі закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач та його представник [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, про поважність причин не з`явлення суд не повідомили. Відзивів на позовну заяву не надходило. Відповідно положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд повторно ухвалює рішення при заочному розгляді справи з урахуванням ч. 3 ст. 288 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Судом встановлено, що 07.06.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір №R5212026243B , згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 257000,00 грн. із сплатою 18,69% річних за користування кредитом та терміном повернення до 07.06.2019 року. Відповідно до п. 3.8 Кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіль марки PEUGEOT, модель 508, тип легковий сєдан, 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР №3 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 01 червня 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 22.06.2015 р. має заборгованість за кредитом у розмірі 437893,41 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 226470,10 грн., за відсотками - 75135,09 грн., індексу інфляції - 109515,22 грн., 3 % річних - 26773,00 грн. Згідно п. 4.10. Кредитного Договору, за наявності прострочення виконання зобов`язань Позичальником (Відповідачем) за Договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов`язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору. 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до п. 2.1. якого, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені цим договором. З Акту приймання-передачі Документації до Договору про відступлення права вимоги за фінансовими кредитами № 220615нв від 22 червня 2015 року убачається, що на виконання п. 5.2 вищезазначеного договору укладеного між новим кредитором та первісним кредитором, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв кредитну справу № R52120262439В від 07 червня 2012 року [PERSON] 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перейшло право вимоги за кредитним договором №R52120262439В від 07.06.2012 укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , що підтверджується актом приймання-передачі Документації до Договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З огляду на вказані норми права, суд вважає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позовні вимоги в частині заборгованості по кредиту у розмірі 226470,10 грн. та в частині заборгованості по відсотках у розмірі 74135,09 грн. підлягають задоволено у повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 109515,22 грн та 3% річних у розмірі 26773,00 грн., суд виходить з наступного. Згідно ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Своїм рішенням у справі від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами». Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору). Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Пунктом 4.6 Кредитного договору №R52120262439В від 07.06.2012 року передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і відповідно до п. 3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 07.06.2019 року. Із пункту 4.18 цього договору вбачається, що сторони домовилися, що графік не є невід`ємною частиною цього договору. Звертаючись з позовом до суду, позивач ТОВ «Прайм Альянс», який є правонаступником ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», до матеріалів позову долучив графік погашення кредиту та навів розрахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням трьох процентів річних та з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, виходячи з щомісячного порушення зобов`язання щодо погашення кредиту за період з 06.07.2012 року по 07.06.2019 року. У позові не наведено даних про щомісячні порушення відповідача щодо погашення кредиту. За таких обставин суд вважає, що строк неправомірного користується чужими коштами у відповідача не настав, оскільки строк виконання зобов`язання щодо повного погашення кредиту спливає 07.06.2019 року. Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 109515,22 грн та 3% річних у розмірі 26773,00 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 437893 грн. 41 коп., позивачем було сплачено судовий збір у сумі 6568,40 грн. Позов задоволено на суму 300607грн. 19 коп., з огляду на що відповідач має відшкодувати позивачу сплачені судові витрати у розмірі 4509 грн. 21 коп. ((300607,19/437893,41)* 100%=68,65%; 6568,40*68,65% =4509,21 грн).

Outcome: partial