Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду 01.04.2015р. з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому після уточнення позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором №CSHSGA00000002 від 25.04.2008р. в розмірі 20743,80 доларів США та 250грн штрафу. В обґрунтування позову позивач посилався на порушення [PERSON] умов кредитного договору щодо строків та порядку повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 10.03.2015р. виникла заборгованість за кредитним договором №CSHSGA00000002 від 25.04.2008р., яка складається з наступних сум: 18618,34 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1018,48 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 45,49 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 73,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки зобов`язання [PERSON] за кредитним договором забезпечені порукою [PERSON] , то відповідачі мають солідарно відповідати по кредитним зобов`язанням. Натомість оскільки відповідачі в добровільному порядку не виконали вимоги банку про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, то банк звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути заборгованість за кредитним договором, збільшену на суму штрафу, розмір якого відповідно до умов кредитного договору складається із фіксованої та процентної складової, що в даному випадку відповідно складає 250грн та 987,80 доларів США (5% від ціни позову). Відповідач [PERSON] заперечила проти позову та надала відзив, в якому просила відмовити в позові банку в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що кредитний договір №CSHSGA00000002 від 25.04.2008р. за своєю формою та змістом має бути визнаний судом таким, що неукладений, не набрав чинності та не вступив в законну дію, оскільки суперечить чинним на момент його підписання законодавчим нормам, що регулюють порядок укладання договорів споживчого кредитування, зокрема: кредитний договір не містить відомостей про точну суму кредиту, дату видачі кредиту та строку дії такого договору; додатки до кредитного договору містять недостовірні відомості про суму кредиту, реальну процентну ставку, розмір щомісячних платежів; до договору не додається детального розпису сукупної вартості кредиту; умови кредитного договору, що містяться в п.п. 4.1-4.6, 7.2, 8.1, є несправедливим, а відповідно і недійсними на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону України «Про фінансові послуги», ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»; філія банку не могла представляти інтереси банку при укладанні кредитного договору, оскільки не є юридичною особою. Крім того, у відзиві відповідач зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог через наявність наступних обставин: позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів, оскільки позичальнику не відкривався банківський рахунок, а заяву на видачу готівки [PERSON] не підписувала; наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не є доказом; у розрахунку заборгованості банком не враховано платежі за останні 10 місяців на суму 1985,60доларів США; неправомірне нарахування банком винагород за користування кредитом (за резервування ресурсів за ставкою 0,96% річних; за здійснення фінансового моніторингу); відсутні правові підстави для дострокового повернення кредиту; порука припинилася через смерть поручителя [PERSON] .. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлений зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому відповідач просила розірвати кредитний договір №CSHSGA00000002 від 25.04.2008р., укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Черкаське головне регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Позовні вимоги по зустрічному позову обґрунтовані тим, що на момент укладання кредитного договору банк не надав позичальнику необхідну, повну та достовірну інформацію про дійсну сукупну вартість кредиту, дійсні відомості про абсолютне значення подорожчання кредиту та дійсну реальну відсоткову ставку, внаслідок чого [PERSON] придбала продукцію (кредит), яка не має потрібних їй властивостей, що є підставою для розірвання кредитного договору відповідно до п.1 ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів». ПАТ КБ «Приватбанк» заперечило проти вимог по зустрічному позові з тих підстав, що укладання спірного кредитного договору відповідало волевиявленню [PERSON] , бо вона самостійно звернулась до банку із заявою про видачу кредиту, їй були відомі усі умови кредитування і вона за власним волевиявленням погодила усі умови кредитного договору, а відтак зобов`язана дотримуватись своїх договірних зобов`язань. Також позивач заявив про пропуск відповідачкою строку позовної давності, що є окремою підставою для відхилення вимог по зустрічному позову. Ухвалою суду від 02.07.2015р. закрито провадження по справі в частині вимог за первісним позовом до [PERSON] на підставі п.6 ч.1 ст.205 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017р.). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач та його представники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили, проте судом прийняте рішення про продовження розгляду справи без участі сторони відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 25.04.2008р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з усіма юридичними правами та обов`язками є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується витягом зі Статуту (далі - Банк), був укладений кредитний договір № CSHSGA00000002 (далі - Кредитний договір). За умовами Кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.04.2008р. по 25.04.2028р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 25503 дол. США на наступні цілі: 20000дол. США - на споживчі цілі; 400дол. США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 143дол. США - страхування майна; 100дол. США - особисте страхування; 4860дол. США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору, - зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент його надання, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2 договору. Договором передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період з 25 по 31 число кожного місяця шляхом надання позичальником Банку коштів (щомісячний платіж) у сумі 251,12дол. США згідно графіку погашення кредиту, який є додатком 2 до Кредитного договору. Додаток 1 до Кредитного договору містить інформацію щодо загальної вартості кредиту із відображенням загальної суми процентів та винагород (39625,80дол. США), реальної процентної ставки (13,55%) та витрат, пов`язаних із оформленням договору купівлі-продажу нерухомого майна. У додатку 2 до Кредитного договору у схематичному порядку відображений графік погашення кредиту із визначенням розміру щомісячних платежів та порядком їх зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом, винагороди за резервування фінансових ресурсів. Зобов`язання позичальника за Кредитним договором забезпечені іпотекою та порукою з боку [PERSON] , якою укладені з Банком відповідні договори іпотеки та поруки №CSHSGA00000002 від 25.04.2008р.. Крім того, на виконання вимог п.2.2.7 Кредитного договору між ЗАТ СК «Інгосстрах» та [PERSON] укладено договір особистого страхування від 25.04.2008р., а між ЗАТ СК «Інгосстрах» та [PERSON] - договір страхування майна (предмет іпотеки) від 25.04.2008р.. На виконання умов Кредитного договору 25.04.2008р. [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в розмірі 20000дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 25.04.2008р.. Всупереч умовам Кредитного договору відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, оскільки з липня 2014р. допускала порушення порядку та строків здійснення кредитних платежів, внаслідок чого станом на 10.03.2015р. сума простроченої заборгованості складала 1297,59дол. США, яка складається з наступного: 168,62дол. США - за тілом кредиту; 935,22дол. США - по процентам за користування кредитом; 45,49дол. США - по комісії за користування кредитом; 75,42дол. США - пеня за несвоєчасність здійснення щомісячних платежів. 11.03.2015р. Банком складено повідомлення на адресу [PERSON] та [PERSON] за змістом якого Банк заявив вимогу про погашення простроченої кредитної заборгованості на протязі п`яти календарних днів з дати одержання такого повідомлення, а у разі нездійснення такого погашення, то повернути суму кредиту в повному обсязі. Зазначене повідомлення було надіслано на адресу [PERSON] та [PERSON] засобами поштового зв`язку 21.03.2015р., що підтверджується відповідним реєстром поштових відправлень. Станом на 27.03.2015р. за розрахунком Банку розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 20743,80 дол. США (18618,34 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1018,48 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 45,49 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 73,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 987,80 доларів США - штраф (процентна складова) в розмірі 5% від загальної заборгованості за кредитним договором) та 250грн штрафу (фіксована складова). Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснив погашення простроченої кредитної заборгованості та не виконав вимогу Банку про дострокове повернення кредитних коштів, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник з кредитних правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України від 12.05.1991р. №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023), умовами, укладеного між сторонами Кредитного договору, та положеннями інших нормативно-правових актів України. Відповідно до положень ст.3 ЦК цивільні правовідносини регулюються на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Зі змісту ст.6 ЦК випливає, що питання, які не врегульовані між сторонами умовами укладеного договору, регулюються положеннями закону. Відповідно до положень ст.ст.526, 629 ЦК умови договору є обов`язковими для сторін, а зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до таких умов. Статтею 204 ЦК передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Надаючи оцінку доводам представників відповідача щодо невідповідності умов кредитного договору положенням Закону №1023, як підставу для оспорювання його дійсності, суд зауважує, що особливістю договірних відносин є наявність домовленості між їх учасниками, внаслідок якої сторони, реалізуючи свою волю, погоджують певний порядок та умови регулювання їх відносин, внаслідок чого такі умови стають для них обов`язковими. Підписуючи кредитний договір від 25.04.2008р. [PERSON] погодилась із запропонованими банком умовами кредитування. Кредитний договір має два додатки, які містять інформацію щодо загальної вартості кредиту, річної процентної ставки, ставок оплачуваної позичальником на користь банку винагороди за резервування ресурсів та за надання фінансового інструменту, реальної процентної ставки, розміру щомісячного платежу та графік погашення кредиту із детальним описом способу розподілу коштів щомісячного платежу на погашення кредитної заборгованості що відповідає вимогам ст.11 Закону №1023. Судом встановлено, що всі додатки до кредитного договору підписані [PERSON] , що є підтвердженням про її обізнаність та погодження з їх змістом. Форма та зміст зазначених в додатках до Кредитного договору відомостей відповідає вимогам, викладеним в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007р. №168, оскільки такі відомості викладені належним чином і містять доступну і зрозумілу інформацію щодо розміру щомісячних платежів (як з погашення основної суми кредиту так і процентів за його користування), сукупну вартість таких платежів, абсолютне значення вартості кредитної послуги і реальну відсоткову ставку. В цьому контексті слід звернути увагу на необґрунтованість посилань відповідача на неповноту та недостовірність наданої їй Банком інформації про загальну вартість кредиту, що обумовлено розбіжностями у математичному обчисленні розмірів щомісячних платежів та загальної суми переплати по кредиту, які здійснені відповідачкою та тими, які наведені банком у додатках до Кредитного договору, оскільки відповідні розрахунки здійснені за різними вихідними даними. Так, відображений в додатках до Кредитного договору розрахунок реальної процентної ставки та загального розміру абсолютного подорожчання кредиту не включає розміру витрат з оплати страхових платежів (за договорами особистого страхування позичальника та майнового страхування предмету іпотеки), тоді як наданий відповідачем розрахунок (висновок за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 15.02.2016р. №1617) включає такі дані. В той же час відповідно до п.2.2.7 Кредитного договору сплата страхових платежів за рахунок кредитних коштів може здійснюватись Банком лише у випадку «не подання Позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з Банком Договорам страхування», а отже така кредитна операція є факультативною і залежить від поведінки позичальника, оскільки її настання прямо пов`язане із належністю виконання позичальником свого обов`язку з добровільної сплати чергових страхових платежів, а відтак її не включення Банком у розрахунки, наведені в додатках до Кредитного договору, не є неправомірним. Зазначені обставини свідчать про те, що банком на момент укладання кредитного договору належним чином забезпечено інформування позичальника про усі істотні умови надання кредитної послуги. Також є цілком зрозумілі та доступні для належного сприйняття звичайним споживачем умови Кредитного договору, щодо розміру кредиту, дату його видачі, порядок та строки внесення платежів по кредиту, що викладене в п.8.1 такого договору. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] на момент укладання Кредитного договору була обмежена в отриманні будь-якої інформації щодо всіх умов кредитування, їх змісту та наслідків, пов`язаних з неналежним їх виконанням, судом не встановлено. Крім того, про прийняття умов кредитування та визнання їх належними і справедливими щодо себе свідчить і та обставина, що [PERSON] , як позичальник, заявила вимогу про оспорювання умов договору лише після спливу 7 років з моменту його укладання і після того, як Банк звернувся до суду із даним позовом. Відтак доводи відповідача щодо того, що кредитний договір укладений нею під впливом помилки внаслідок обману з боку банку суд вважає необґрунтованими. Слід зауважити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин доводи відповідача [PERSON] по зустрічному позову про наявність обставин для розірвання кредитного договору на підставі п.1 ч.7 ст.15 Закону №1023 є необґрунтованими. Так само і відсутні підстави для не визнання судом дійсності положень, укладеного між сторонами Кредитного договору, а отже умови Кредитного договору є дійсними і мають виконуватись його сторонами належним чином. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 548 ЦК виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов`язання, в контексті ст.ст. 546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно із ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а частиною другою статті 1050 ЦК передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. По обставинам справи судом встановлено, що відповідач 25.04.2008р. отримала кредитних коштів на суму 20643дол. США, з яких 20000дол. США отримала готівкою, 400дол. США - перераховано на користь Банку в якості разової винагороди за надання фінансового інструменту, 243 дол. США - перераховано на користь СК «ІНГОССТРАХ» в якості страхових платежів за договорами особистого страхування [PERSON] та страхування предмету іпотеки. Заперечення відповідачки щодо отримання готівки та не підписання нею заяви на видачу готівки суд не приймає, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами. В той же час надана Банком заявка на видачу готівки від 25.08.2008р., на якій міститься підпис [PERSON] , що підтверджується висновками експертів за результатами проведення судово-почеркознавчих експертиз від 15.06.2018р. №4358/4359/17-32 та від 15.05.2020р. №31435/31436/19-32, є належним підтвердженням факту отримання відповідачкою кредитних коштів. До того ж про отримання відповідачкою кредитних коштів свідчить і її поведінка, оскільки остання на протязі періоду 2008-2014рр., тобто шість років поспіль, щомісячно належним чином сплачувала платежі по кредиту, що підтверджується наданими нею квитанціями про здійснення таких платежів та виписками Банку про погашення кредиту, і загалом сплатила банку 19723,96дол. США. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про дійсність факту отримання відповідачем кредитних коштів. За умовами Кредитного договору щомісячні платежі мають вноситись позичальником в сумі 251,12дол. США в період з 25 по 31 число кожного місяця. Відповідно до п.8.1.2 Кредитного договору у разі порушення зазначених термінів оплати на 120 календарних днів, то сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Крім того, пунктом 2.3.3 Кредитного договору передбачено право Банку у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, розірвати в односторонньому порядку Кредитний договір шляхом надсилання позичальнику відповідного повідомлення із зазначенням відповідної дати, внаслідок чого позичальник зобов`язується в останній день дії договору повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування і повністю виконати інші договірні зобов`язання. У випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу Банку, а якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов договору, то вимога Банку втрачає чинність. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору, починаючи з травня 2014р., систематично допускала порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів. Так, аналіз відомостей виписки про погашення по кредиту /т.2 а.с.119-123/, виписки по банківському рахунку /т.2 а.с.214-218/, розрахунку заборгованості по кредитному договору /т.2 а.с.90-106/ свідчить, що відповідачкою не здійснювались щомісячні платежі по кредиту у травні та червні 2014р., внаслідок чого починаючи з 02.07.2014р. утворилась прострочена заборгованість, що стало підставою для нарахування Банком штрафних санкцій у вигляді пені. Подальші здійснені відповідачем платежі не перекривали в повній мірі поточної та простроченої заборгованості, оскільки вносились в меншому розмірі з порушенням строків їх внесення (09.07.2014р. - 167дол. США, 28.07.2014р. - 160дол. США, 08.09.2014р. - 112,68дол. США, 30.09.2014р. - 80дол. США, 01.10.2014р. - 120дол. США, 04.11.2014р. - 380дол. США, 10.12.2014р. - 252дол. США, 06.01.2015р. - 252дол. США). Внаслідок таких обставин станом на 10.03.2015р. загальний розмір простроченої заборгованості по кредиту складав 1297,59дол. США, що й обумовило вимогу Банку про дострокове повернення кредиту, про що відповідачці було направлене відповідне повідомлення від 11.03.2015р.. Таким чином, доводи відповідача про відсутність правових підстав для одностороннього розірвання кредитного договору Банком та заявлення вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, винагороди й відсотків за фактичний строк його користування є необґрунтованими. Наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по Кредитному договору відповідає умовам, погодженим сторонами та викладеним у п.8.1 Кредитного договору та додатках №1 і 2 до такого договору. Доводи відповідача щодо неправильності наведеного банком розрахунку розміру заборгованості не підтверджуються належними та допустимими доказами з точки зору їх взаємозв`язку, достатності та достовірності. В цьому контексті слід звернути увагу, що висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 09.02.2016р. №1609 не спростовує правильності висновку суду по суті зазначених питань. Так висновок експерта щодо не відображення в розрахунку банку в повному обсязі платежу від 29.01.2010р. на суму 2031,12грн є не достатньо обґрунтованим, оскільки не містить обґрунтування розрахунку конвертації даного платежу в долар США і в інформації про те, в чому полягає така неповнота. Платіж від 24.04.2013р. на суму 151,31дол. США врахований в якості здійснення страхових платежів по договорам особистого страхування та майнового страхування предмету іпотеки, а тому не відображений в обліку кредитної заборгованості, оскільки здійснений відповідачкою за рахунок внесення готівкових коштів. В той же час нездійснення відповідачкою оплати страхових внесків у 2009-2012 та 2014 роках обумовило збільшення кредитної заборгованості на загальну суму 728,16дол. США, оскільки у відповідні дати у квітні місяці цих років Банк здійснював оплату страхових внесків за рахунок кредитних коштів, що передбачено п.2.2.7 Кредитного договору. Висновок експерта щодо несвоєчасності зарахування Банком коштів по платежам за 24.01.2012р., 19.11.2013р., 29.03.2014р., 26.07.2014р., 06.09.2014р. не впливає на правильність розрахунків заборгованості, оскільки всі зазначені суми відображені в періоди з 25 по 31 число місяця, в якому вони здійснювались (період для погашення заборгованості визначений п.8.1 Кредитного договору), а платіж від 06.09.2014р. - відображений 08.09.2014р. (перший робочий день після внесення готівки в касу банку). До того ж затримки із зарахуванням таких коштів на погашення кредитної заборгованості не обумовили нарахування додаткових штрафних санкцій відповідачці з боку Банку. Не спростовує правильність наданих банком розрахунків і висновок експерта щодо відображення в розрахунку нарахування Банком пені за відсутності простроченої заборгованості (03.04.2009р., 08.05.2009р., 08.10.2009р., 05.11.2009р., 03.12.2009р., 04.02.2010р., 25.05.2013р., 27.05.2013р., 29.05.2013р., 25.06.2014р., 04.11.2014р., 25.11.2014р.), оскільки такі нарахування пені обумовлені несвоєчасністю внесення відповідачкою щомісячних платежів і відповідає умовам п.8.4 Кредитного договору. Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми заборгованості відповідача станом на 10.03.2015р. в повній мірі відображає розмір кредитної заборгованості відповідачки перед позивачем та належним чином обґрунтовує заявлені в позові вимоги. Разом з тим, суд зауважує, що заявлені позовні вимоги та наведений позивачем розрахунок розміру заборгованості в обґрунтування позовних вимог, свідчать, що датою вимоги Банку про дострокове повернення кредитної заборгованості є 10.03.2015р. і саме від цієї дати припиняється право позивача на нарахування процентів за користування кредитом. Права та інтереси кредитодавця у таких випадках забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок ґрунтується на правилам застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12. Судом встановлено, що станом на 10.03.2015р. розмір кредитної заборгованості відповідача перед позивачем складав 19756дол. США (18618,34 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1018,48 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 45,49 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 73,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором). Натомість вже після подання позову відповідачем здійснено три платежі по 100дол. США на погашення кредитної заборгованості (23.03.2015р., 01.04.2015р., 03.04.2015р.), тобто усього 300дол. США. Зазначені кошти використані банком для зменшення кредитної заборгованості наступним чином: 50дол. США - погашення тіла кредиту; 75,84дол. США - погашення процентів за користування кредитом; 59,27 дол. США - погашення комісії; 114,89дол. США - погашення пені/штрафів. Отже суд приходить до висновку, що на теперішній час розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню на суму здійснених відповідачем останніх трьох платежів. При цьому, враховуючи, що позивачем в позові заявлені вимоги про стягнення комісії та пені в сумах 45,49дол. США та 73,69дол. США відповідно, то із сплачених відповідачем після пред`явлення позову платежів в рахунок погашення комісії та пені банком безпідставно зараховано більшу суму (59,27дол. США та 114,89дол. США). Відповідна різниця коштів у сумі 54,98дол. США [(59,27+114,89) - (45,49+73,69)] підлягає зарахування на зменшення суми заборгованості по процентам за користування кредитом у відповідності до п.3.2 Кредитного договору. За таких обставин на теперішній час з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 19456дол. США (18668,34дол США - заборгованість за тілом кредиту; 887,66дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом). При цьому суд звертає увагу, що сума заборгованості підлягає стягненню у тій самій валюті, в якій надавався кредит (долар США), оскільки у випадку стягнення заборгованості в національній валюті, то її еквівалент має визначатись за курсом, що діятиме на момент виконання боржником свого зобов`язання перед кредитором, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18. Стосовно вимоги про стягнення штрафних санкцій, то суд зауважує наступне. Відповідно до ст.624 ЦК якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п.5.3 Кредитного договору сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань , передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн + 5% від суми позову. Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню на суму 19456дол. США, то вимоги про стягнення штрафу підлягають задоволенню на суму 250грн та 972,80дол. США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд доходить висновку, що на підставі ст.11, ч.1, 3 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача також підлягає сума в розмірі 3654грн в якості компенсації витрат позивача, пов`язаних зі сплатою судового збору, а понесені відповідачем витрати відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial