Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач 09.07.2019 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 02.12.2016 року вона - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Сімейне життя у них не склалося , оскільки між ними не було взаєморозуміння та постійно виникали сварки та конфлікти. На сьогоднішній день вони мають окремий бюджет та не ведуть спільного господарства. Посилаючись на вище викладені обставини та на ст. ст. 3, 21, 24, 55, 104, 105, 111, 112 СК України, ст. ст. 27, 175, 177 ЦПК України, позивач просить суд розірвати шлюб зареєстрований 02.12.2016 року між нею та [PERSON] виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 6. Одночасно просить після розірвання шлюбу відновити їй прізвище « [PERSON] » . 29.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 24.09.2019 року. В підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення. 20.08.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача, якою вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності. Вказує, що підтримує позовні вимоги ( а.с. 18) Відповідач 10.09.2019 року надіслав до суду свою заяву, якою просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі ( а.с. 20). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання . Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції позивача та відповідача, які викладені у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 02.12.2016 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 6 ( а.с.10). Позивач в позові вказує, що в даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони проживають окремо, мають окремі бюджети та не ведуть спільного господарства. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин є різні погляди на життя та порядок вирішення сімейних проблем. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить суд не надавати строк для примирення. Відповідач своїм правом про надання відзиву до суду не скористався. Своєю письмовою заявою вказав, що повністю визнає позовні вимоги. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 112 ч. 2 СК України, зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їх сина. Встановлені судом обставини вказують, що сім`я фактично розпалася, суд вважає, що подальше сумісне проживання подружжя неможливе. Строк на примирення надавати подружжю недоцільно. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 768 грн 40 коп, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved