Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 07 листопада 2012 року відповідач [PERSON] за договором № MKP7RX12840010 отримав кредит в розмірі 4 928,55 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що така разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та позивачем договір. Оскільки відповідач [PERSON] умови вказаного договору належним чином не виконував, у такого станом на 20 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 11 551,43 грн., з яких 3 273,10 грн. заборгованість за кредитом; 2,59 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1 330,74 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 5 918,74 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 526,26 грн. штраф (процентна складова), тому просить стягнути з відповідача вказану суму боргу. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № MKP7RX12840010, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 4 928,55 грн. на наступні цілі: 1) 4 785 грн. для часткової оплати вікон у кількості 5 шт. (загальна вартість товару 5 325 грн., з яких 540 грн. як суму авансового внеску позичальник сплачує за рахунок власних коштів) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] та 2) 143,55 грн. для сплати одноразової винагороди за надання фінансового інструменту шляхом їх перерахування на рахунок банку; із сплатою фіксованої відсоткової ставки у розмірі 0,12 % річних та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 147,86 грн. на строк 36 місяців з 07 листопада 2012 року по 06 листопада 2015 року включно. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів здійснюються щомісячно рівними частинами у період з 17 по 21 число кожного місяця у сумі 285,02 грн. (а. с. 6-17). Також встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у звязку з чим у такого станом на 20 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 11 551,43 грн., з яких 3 273,10 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2,59 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 1 330,74 грн. заборгованість за комісією; 5 918,74 грн. загальна сума нарахованої пені; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 526,26 грн. штраф (відсоток від суми заборгованості) (а. с. 4-5). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно заяви від 07 листопада 2012 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами, Тарифами становить між ним та банком кредитно-заставний договір. Так, згідно п. п. 2.1.1.5.5.-2.1.1.5.6. вказаного договору позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобовязань за договором, клієнт зобовязаний на вимогу банка виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), виплати винагороди банку (а. с. 6-16). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за кредитно-заставним договором № MKP7RX12840010 від 07 листопада 2012 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісією є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитно-заставного договору № MKP7RX12840010 від 07 листопада 2012 року, а саме пунктом 2.4.5.1 передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, включаючи заборгованість, яка виникла у відповідності до п. п. 2.4.3.6., 2.4.5.2. і 2.4.5.3.Умов і правил, позичальник виплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом, в тому числі заборгованість згідно п. п. 2.4.3.6., 2.4.5.2. і 2.4.5.3.Умов і правил за кожен день прострочки, але не менше 1 (одної) гривні. У той же час, згідно з пунктом 2.4.5.5. вказаного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 90 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості (а. с. 6-16). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у сумі 1 026,26 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 1378 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (48,76 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 671,91 грн. (1 378 грн. х 48,76 %) судового збору.

Outcome: partial