Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

позивач 05 грудня 2014 року звернувся до суду з позовом вказавши, що з 10 листопада 2001 р. по 27 грудня 2004 р. його син [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] 28 січня 2002 року відповідачка народила доньку [PERSON]. 12 жовтня 2014 року [PERSON] помер. Після смерті сина до позивача дійшли чутки, що донька [PERSON] не є рідною донькою його сина, що підтверджується його розмовою із сином, який напередодні смерті висловив сумнів щодо свого батьківства, так як перед укладенням шлюбу відповідач їздила на заробітки до Російської Федерації. Крім того його син [PERSON] ще перед укладенням шлюбу перехворів на гепатит, після якої як повідомили йому лікарі, чоловіки майже не здатні зачати дитину. За життя син був власником квартири [ADDRESS], яку він сам подарував синові. Після смерті сина він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у нотаріуса йому стало відомо, що на все майно сина накладено арешт постановою Центрально-Міського відділу Державної ДВС КМУЮ у звязку з наявністю рішення про стягнення з сина аліментів на утримання доньки [PERSON] та наявною заборгованістю з їх сплати. Тобто після смерті сина відкрилася спадщина у вигляді належної йому квартири та грошові зобовязання по сплаті аліментів. На дану квартиру може претендувати донька відповідача, а частину боргу зі сплати аліментів може успадкувати він, позивач, що є неприпустимим, якщо [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON]. Тому позивач просить виключити запис про [PERSON] як батька [PERSON], [INFO], з актового запису про народження дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в позові. Позивач суду пояснив, що його син з відповідачкою після реєстрації шлюбу спочатку проживали у них, а потім він подарував сину квартиру та вони перейшли жити туди. Про свої сумніви щодо свого батьківства у відношенні доньки [PERSON] син йому сказав за два дні до своєї смерті. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали. Відповідач пояснила, що після реєстрації шлюбу вони жили деяких час у його батьків, а потім переїхали. Шлюб розпався, вона подала на аліменти, однак продовжувала з ним спілкуватися, як і їх донька. Коли [PERSON] хворів та був прикутий до ліжка, вона приходила до нього. Однак за весь час він ні разу не висловлював сумніви у своєму батьківстві щодо їх донька. Напередодні його смерті вона теж приходила до [PERSON], але той не говорив, що донька не його. Вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 7 копія свідоцтва про народження). [PERSON] та [PERSON] перебували з 10 листопада 2001 року в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.10.2009 р., яким шлюб розірвано (а.с. 9 копія рішення). 27 грудня 2004 року зареєстровано розірвання шлюбу (а.с. 8 копія свідоцтва про розірвання шлюбу). 28 січня 2002 року народилася [PERSON], матірю якої записана [PERSON], батьком [PERSON] (а.с. 99 копія запису акта про народження). 12 жовтня 2014 року [PERSON] помер (а.с. 10 копія свідоцтва про смерть). В позовній заяві позивач просить задовольнити позов про оспорювання батьківства, посилаючись на норми Сімейного кодексу України від 2002р., який відповідно до Прикінцевих положень набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року. В пункті 1 постанови від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норма Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України вказав, що необхідно звернути увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. Таким чином, в даному випадку необхідно керуватися лише вимогами ст. 56 КпШС України, відповідно до якої особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю», оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналася або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. Тобто оспорити батьківство позивач міг протягом року з дня реєстрації народження [PERSON]. Актовий запис про народження [PERSON] проведений 18 лютого 2002р. [PERSON] знав про народження [PERSON], та про те, що батьком дитини в актовому записі про народження зареєстрований він, про що позивач стверджує в позовній заяви. Річний термін, коли [PERSON] відповідно до ст. 56 КпШС України, міг оспорити батьківство, сплив 19 лютого 2003 року. Щодо оспорювання батьківства іншими особами крім батьків дитини, то Кодекс про шлюб та сім'ю цього не передбачав. Тому суд вважає, що в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed