Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.11.2006 року в розмірі 29967,23 грн. та сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10.11.2006 року ЗАТ КБ «Приватбанк та [PERSON] уклали договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу споживчий кредит на суму 2500 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 31.07.2013 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 29967,23 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснивши, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки розмір нарахованої заборгованості є необґрунтований, а кредит він погашав вчасно. Крім того є підстави для застосування строків позовної давності про, що подав до суду відповідну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 10.11.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2500 гривень, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, при умові погашення кредиту щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості та сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається із Умов надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Згідно з п. 1.1. Розділу 1. Загальні положення Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (нова редакція), затвердженого Загальними зборами акціонерів від 30.04.2009 року Банк змінив своє найменування з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», серія А01 №054809 від 17.07.2009 року. В обмін на надання банком кредиту позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 8.6 Умов визначено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Взятих на себе зобов'язань за договором № б/н від 15.05.2006 року відповідач не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2013 року виникла заборгованість в розмірі 29967,23 грн., що складається з наступного: 8978,88 грн. - заборгованість за кредитом; 14505,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4579,29 грн. - заборгованість по комісії, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1403,20 грн. - штраф (процентна складова). Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 31.07.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Також, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Із заяви відповідача вбачається, що він звертався до банку з проханням надати платіжну картку з кредитним лімітом 2500 грн. та базовою процентною ставкою 36 % з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредиту відповідав строку дії картки, який визначався до листопада 2008 року. Порядок погашення заборгованості визначено у розмірі 7 % щомісячними платежами від суми заборгованості. Із поданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідно до п. 9.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Як убачається із змісту п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань повністю чи у визначеній банком частині у випадку невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Із заяви позивальника, яка є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що заборгованість за Кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13). Крім того, суд критично сприймає позицію позивача з приводу того, що зазначення у договорі, що картка відкрита на невизначений строк, свідчить про те, що він не має строку виконання договору, адже пунктами 9.6, 9.7 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитно картки не продовжується. Також суд при розгляді справи враховує положення п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яким судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, Умови та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Умови і правила надання банківських послуг стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. Також у Заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов. В судовому засіданні відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт того, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду за захистом порушеного права з пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed