Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач 01 червня 2020 року звернувся до Рожищенського районного суду Волинської області з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23 квітня 2018 року відповідачем [PERSON] було підписано Заяву про приєднання №618253 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), п.3.1. якої передбачено, що Клієнт беззастережно приєднується до Договору у редакції, яка на день підписання цієї Заяви на приєднання розміщена на сайті Банку та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до п.3.4.2. зазначеної Заяви про приєднання банк відкрив Клієнту на умовах тарифного пакету «комфорт» поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях та надав платіжну картку типу «MasterCardDebitWorld». Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку; відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на 26 травня 2020 року, виникла заборгованість у розмірі в сумі 35 612,33 грн., з яких: - 19661,85 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); - 9285,55 грн. - проценти за користування кредитом; - 378,00 грн. - комісія; - 2952,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 1813,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 581,52 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 311,68 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 628,28 грн. - інфляційні витрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. 01 липня 2020 року суддею Рожищенського районного суду Волинської області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.28). 21 серпня 2020 року заочним рішенням Рожищенського районного суду Волинської області позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі (а.с.40). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27.10.2020 року заочне рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року скасовано, справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області (а.с.134-136). Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 21.12.20 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. У надісланому на адресу суду Відзиві на позовну заяву від 06.10.2020 року (а.с.118а-122) відповідач [PERSON] просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що долучений позивачем до позовної заяви Договір прямо не передбачений у заяві про приєднання, яка безпосередньо підписана позичальником, у зв`язку з чим без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови користування кредитною лінією, що розміщені на інтернет-сторінці Банку, не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також відповідач зазначив, що вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом таким, що не відповідає дійсності, оскільки позивачем в позовній заяві зазначається, що процентна ставка складає 35% річних за користування кредитними коштами, а в Додатку 1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, процентна ставка взагалі визначена 38%. В частині стягнення з нього пені відповідач зазначив, що це суперечить ст.61 Конституції України, і вказану вимогу заявлено з пропуском позовної давності. У надісланій до суду Відповіді на відзив від 29.03.2021 року (а.с.177-178) АТ «Державний ощадний банк України» зазначив доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову безпідставними, і підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.134). У судовому засіданні 13.04.21 року відповідач та його представник позов не визнали, і у його задоволенні просили суд відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. При цьому, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник позивача адвокат Бенедюк Л.О. посилалася на те, що у наданому до матеріалах позову розрахунку суми відсотків за користування кредитними коштами, належних до сплати, позивач застосовував різні ставки як 35% річних, так і 38% річних, що не передбачено кредитним договором. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобов`язального права. Судом встановлено, що 23 квітня 2018 року між сторонами укладений Кредитний договір з істотними умовами кредитування на підставі підписаних сторонами Заяви про приєднання №618253 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.9) та Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.10), відповідно до п.6.3 якої відповідач одержав кредит на свій картковий рахунок бажаного розміру кредиту в розмірі 20000,00 грн. на умовах 35,00 % процентів річних (згідно п.п.6.6.1. Заяви) За змістом п.6.8. Заяви відповідача на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 25.09.2018 року (а.с.10), п.1.21 (а.с.13), Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сторони договору передбачили сплату комісії за користування кредитними коштами та відповідальність за порушення сторонами умов договору. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст.1050, 1048, 625 ЦК України. Правові наслідки порушення зобов`язання у виді сплати неустойки передбачено і п.3 ч.1 ст.611 ЦК України. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, що підтверджено Випискою по картковому рахунку відповідача (а.с.179-183). Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, що підтверджується: Розрахунком заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання основного зобов`язання (а.с.4), Розрахунком заборгованості за основним боргом, пенею, та 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (а.с.4), Розрахунком заборгованості за процентами, пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (а.с.4 на зв.), відповідно до яких станом на 26 травня 2020 року, заборгованість відповідача за укладеним кредитним договором склала: - 19661,85 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); - 9285,55 грн. - проценти за користування кредитом; Крім того, відповідачу здійснено наступні нарахування: - 378,00 грн. - комісія; - 2952,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); -1813,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 581,52 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 311,68 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 628,28 грн. - інфляційні витрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. У обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення сторонами договору приєднання 23 квітня 2018 року, складовими якого є підписана відповідачем Заява про приєднання №618253 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) разом та сам Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданий до матеріалів позову (а.с.11-17), яким передбачені всі істотні умови кредитування. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ Державний ощадний банк України»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній відповідачем Заяві про приєднання №618253 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.9) та Заяві про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.10) відсутні дані про бажання та згоду [PERSON] на отримання кредитних коштів на умовах, передбачених пунктом 1.24 Розділу ХХІІ «Загальні умови надання кредиту», яким передбачено можливість стягнення з Клієнта пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, а наданий до матеріалів позову Витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не містить підпису відповідача. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з отриманням кредиту на такій умові, і що саме цю умову розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи Заяву про приєднання №618253 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.9) та Заяву про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.10), а також те, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умову щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному у позовній заяві розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому зазначений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який міститься у матеріалах даної справи і не визнається відповідачем, не може вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у подібних правовідносинах у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З таких міркувань суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Державний ощадний банк України» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Також, укладений між сторонами кредитний договір від 23 квітня 2018 року у вигляді Заяви про приєднання №618253 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.9) та Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.10), підписаних сторонами, не містить і строку повернення кредиту, а встановлює загальний строк кредитування тривалістю 60 місяців (п.6.3.), який на дату звернення позивача з даним позовом, не закінчився. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повністю не повернуті, що вбачається з Розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання основного зобов`язання (а.с.4), та Розрахунку заборгованості за основним боргом, пенею, та 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (а.с.4), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, і погасити наявну у нього заборгованість за тілом кредиту, яка складає 19661,85 грн. (а.с.4), і підлягає стягненню з відповідача. Крім того, оскільки п.6.6.1. Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (а.с.10) сторони договору передбачили, що процентна ставка за користування кредитом є фіксованою, і складає 35,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду, суд вважає, що для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами у заявленому до стягнення розміру наявні правові підстави. Доводи відповідача щодо неправильності розрахунку не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються наявних у матеріалах справи Розрахунком заборгованості за процентами, пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (а.с.4 на зв.), а також довідкою позивача від 21.04.2021 року (а.с.195). Альтернативного розрахунку, на обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач не надав. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 530 ЦК передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абз.1 ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2). Оскільки, позивачем не доведено узгодження сторонами строку повернення кредиту, і матеріали справи не містять відомостей про пред`явлення позивачем відповідачеві вимоги про виконання зобов`язання, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо наслідків прострочення виконання зобов`язання у даній справі не можуть бути застосовані у зв`язку з недоведенням факту прострочення. Також не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 378 грн., оскільки згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц (провадження № 61-43940св18) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial