Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» який є правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі Позивач або Банк) 11 вересня 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 січня 2008 року між сторонами було укладено договір не відновлювальної кредитної лінії № 425/002- КЮІ (надалі кредитний договір) за яким [PERSON] отримала кредит - у тимчасове користування грошові кошти в сумі 99 000 дол. США з графіком повернення кредиту зі сплатою 13,5 процентів річних на термін до 20 січня 2018 року. Згодом, 20 жовтня 2008 року сторони підписали Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту, змінивши процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14, 5 річних. 21 травня 2010 року сторони знову підписали угоду, за умовами якої було змінено графік погашення залишку кредитної заборгованості та встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14, 87 процентів річних. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 27 серпня 2013 року з відповідача банк просить суд стягнути заборгованість за даним кредитом, що в еквіваленті складає в сумі 1 143 017 грн. 95 коп., в тому числі 88 786 дол. США. або 709 674 грн. 25 коп., 45 850.94 дол. США або 366 486 грн. 56 коп. - заборгованість по відсоткам, 2 397.81 дол. США або 19 165 грн. 73 коп.- заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та 5 966.65 дол. США або 47 691 грн. 41 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків. В судове засідання представник позивача не з'явився, в заяві до суду позовні вимоги підтримав повністю, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми, оскільки заява відповідача від 14 червня 2011 року про обов'язок погасити борг перед банком свідчить про те, що вона знала про існуючу заборгованість перед банком, не заперечує проти винесення заочного рішення. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв Карелін М.В. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують, просять суд врахувати, що пеня на розмір заборгованості нарахована і на проценти з порушенням строків звернення до суду. Просять суд врахувати, що позивачем не було виконано вимоги п. 7.2 договору щодо усіх повідомлень відповідача саме рекомендованим листом за зазначеною в договорі адресою. Інтереси відповідача в суді представляла адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України передбачено, що спеціальна позовна давність встановлюється тривалістю один рік та застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що 22 січня 2008 року між сторонами було укладено договір не відновлювальної кредитної лінії № 425/002- КЮІ (надалі кредитний договір) за яким [PERSON] отримала кредит - у тимчасове користування грошові кошти в сумі 99 000 дол. США з графіком повернення кредиту зі сплатою 13,5 процентів річних на термін до 20 січня 2018 року. Згодом, 20 жовтня 2008 року сторони підписали Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту, змінивши процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14, 5 річних. 21 травня 2010 року сторони знову підписали угоду, за умовами якої було змінено графік погашення залишку кредитної заборгованості та встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14, 87 процентів річних. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 27 серпня 2013 року з відповідача банк просить суд стягнути заборгованість за даним кредитом, що в еквіваленті складає в сумі 1 143 017 грн. 95 коп., в тому числі 88 786 дол.США. або 709 674 грн. 25 коп., 45 850.94 дол. США або 366 486 грн. 56 коп.- заборгованість по відсоткам, 2 397.81 дол. США або 19 165 грн. 73 коп.- заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та 5 966.65 дол. США або 47 691 грн. 41 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків. Судом також встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору позичальник має щомісячно сплачувати кредитну заборгованість, однак відповідачем своєчасно заборгованість не було сплачено на користь банку. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо дострокового виконання зобов'язань є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Суд приймає до уваги, що відповідно до умов кредитного договору, зокрема вимоги п. 7.2 вказаного договору щодо усіх повідомлень відповідача саме рекомендованим листом за зазначеною в договорі адресою Банком не було виконано. Суд погоджується із позицією представника відповідача, що Банк не направив Позивачу письмове повідомлення про наявність боргу та про дострокове стягнення кредитних коштів, що є порушенням умов договору. Судом враховано, що на запит суду банк повідомив суд, що відповідач в червні 2011 року звернулась до суду із заявою про згоду Банку на продаж приміщення, що розташоване по пр. Леніна, 45 в м. Олександрія яке перебуває в іпотеці, оскільки вона вичерпала усі можливості виконувати обов'язок щодо повернення кредитних коштів, що свідчить про те, що відповідач отримала усю інформацію про дострокову сплату боргу. Суд приймає до уваги, що факт реалізації Банком способу захисту свого порушеного права на своєчасне та повне дострокове отримання від Позичальника грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом шляхом стягнення усієї суми, виникає питання щодо періоду, на протязі якого Банк має право здійснювати нарахування та стягнення відсотків за користування коштами кредиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту не підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Викладені обставини не позбавляють можливості Банком виконати умови кредитного договору та звернутись до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed