Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач 06.05.21 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Стохід» (с. Ситовичі Ковельського району Волинської області), розміром 2, 63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла її матір - [PERSON] , яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Остання за життя заповіту не складала. Покликаючись на ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.), зазначає, що спадщину після смерті спадкодавиці прийняла вона як дочка шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Її батько - чоловік спадкодавиці - [PERSON] - помер [INFO] , інших спадкоємців немає. До складу спадщини після смерті спадкодавиці увійшли права останньої на спірну земельну частку (пай), так як вона була включена у список осіб, які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акта на право колективної власності КСП «Стохід» серії ВЛ № 005 від 24.04.96 р., у розмірі 2, 63 умовних кадастрових гектарів згідно з протоколом зборів уповноважених членів цього КСП № 1 від 30.03.2 000 р.. Покликаючись на п. 2, абз. 3 п. 1, п. п. 3 - 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.94 р. № 666/94, зазначає, що спадкодавиця не включена у списки громадян - членів КСП «Стохід», які мають право на земельну частку (пай) згідно з вказаним вище Указом Президента. Однак у списку пайовиків КСП «Стохід» за № 372 зазначена і включена у списки на розрахунок середньої земельної частки (паю) землі, що перебуває у колективній власності цього КСП. За станом на 2 000 р., коли видавались сертифікати, спадкодавиця померла. Вона звернулась до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті своєї матері у вигляді спірного майна, однак, у видачі такого їй було відмовлено. Покликаючись на ст. ст. 524, 529, 549, 553 ЦК України (в ред. 1963 р.), ч. 1 ст. 1 296, ч. 1 ст. 1 297, ч. 1 ст. 328, ст. ст. 392, 16, ч. 1 ст. 316 ЦК України, просить позов задовольнити. За ухвалою судді від 11.05.21 р. відкрито провадження у справі. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем отримано під розпис 28.05.21 р.. За станом на 09.07.21 р. відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подав; третя особа не подала пояснення на позовну заяву. Натомість 08.07.21 р. відповідач подав до суду заяву про визнання позову. У судове засідання позивач та її представник - адвокат - не з`явились, хоча, кожна зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомлено, попередньо представником позивача - адвокатом подано до суду заяву про розгляд справи у її та її довірительки відсутності, у якій зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, хоча відповідач належно повідомлений. Причини неявки свого представника відповідач суду не повідомив. Попередньо відповідач подав до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності його представника. Аналогічного змісту заяву подано і третьою особою у справі. Суд вважає за можливе справу розглянути по суті у відсутності осіб - учасників справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх у сукупності, приходить висновку про повне задоволення позову з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до копій свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого сільрадою Ситовичі Ковельського району Волинської області, вона народилась [INFO] у с. Іванівці Ковельського району Волинської області, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18.05.85 р. Троянівською сільрадою Маневицького району Волинської області, 18.05.85 р. було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Світлого Ковельського району Волинської області, і після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище - « [PERSON] ». Таким чином дошлюбне прізвище позивача - « [PERSON] » та спадкодавиця [PERSON] є її матір`ю. Із копії паспорта позивача серії [NUMBER] слідує, що вона є [INFO] , з 1990 р. по 2001 р. проживала у смт Маневичах Волинської області. Та обставина, що [PERSON] помер [INFO] у с. Світлому Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.06.78 р. Ситовичівською сільською Радою Ковельського району Волинської області. Та обставина, що [PERSON] померла [INFO] у с. Світлому Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.04.96 р. Ситовичівською сільрадою Ковельського району Волинської області. Згідно з копією довідки № 723 від 02.07.20 р., копією Витягу з погосподарської книги № 5 за 1996 р., виданих Поворською сільрадою Ковельського району Волинської області, за погосподарською книгою Ситовичівської сільради Ковельського району Волинської області за № 22 за 1996 р. зазначене господарство (житловий будинок, 1962 р. побудови, з надвірними будівлями і спорудами), належне [PERSON] , розташоване по [ADDRESS] , де остання проживала з 1962 р. по дату смерті - [INFO] , одиноко. Після смерті спадкодавиці спадщину прийняла її дочка - [PERSON] .. Відповідно до копії Державного акта на право колективної власності на землю серії ВЛ № 005 від 24.04.96 р., у власності КСП «Стохід» є земля, розташована на території землі Ситовичівської сільради Ковельського району Волинської області пл. 11 825 га у межах згідно з планом. Згідно з копією листа ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 29 - 3 - 03 - 1 782/2 - 21 від 09.03.21 р., мати позивача не була включена у списки громадян - членів КСП «Стохід», які мають право на земельну частку (пай) згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720; розмір земельної частки (паю) по цьому КСП становить 2, 63 умовних кадастрових гектари вартістю 31 311 грн, 11 коп.. Однак як слідує з копії архівної довідки № 12/47 - 14 від 11.04.02 р., виданої архівним відділом Ковельської райради Волинської області, мати позивача зазначена під № [NUMBER] у списку пайовиків КСП «Стохід», що є додатком до протоколу зборів уповноважених цього КСП від 30.03.2 000 р. № 1. Крім того як слідує з копії довідки № 45 від 24.02.21 р., виданої відповідачем, мати позивача була включена у список на розрахунок середньої земельної частки (паю) КСП «Стохід». Згідно з копією листа приватного нотаріуса Олєйнікової О.В. № 412/01 - 16 від 30.01.20 р., позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді спірного майна після смерті спадкодавиці з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно на ім`я спадкодавиці. Тобто за життя спадкодавиця не оформила своїх прав на, зокрема, спірне майно. Тому позивач не має можливості оформити право власності на спірне спадкове майно в нотаріальному (позасудовому) порядку. Згідно ч. 1 ст. 1 222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Отже за життя спадкодавиця мала право на земельну частку (пай), що, в силу вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, входить до складу спадщини та підлягає спадкуванню. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, то при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08.08.95 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» Заповіту на спадкове майно спакодавиця не склала. А тому у даному випадку спадкування здійснюється за законом. Позивач є спадкоємицею за законом першої черги спадкування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.03 р., основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.05.95 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, зокрема, у т. ч. - пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 10.11.94 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до п. 24 Постанови Пл. ВС України від 16.04.04 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (чинного на момент спірних правовідносин) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно із ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Тому суд приходить до висновку, що мати позивача набула права на спірне майно за життя та була включена у списки пайовиків вказаного вище КСП і позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавиці, до складу якої увійшло спірне майно, у встановленому законом порядку. Ст. 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Однак так як позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному (позасудовому) порядку, тому слід позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірне спадкове нерухоме майно.

Outcome: approved