Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його наступним. 31.01.2008 року [PERSON] отримав від Перечинської районної КС «Тур`я» на підставі Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року кредитні кошти в сумі 25 000 грн. зі сплатою 45% річних від суми залишку кредиту строком на 24 (двадцять чотири місяці ) місяців з кінцевим терміном повернення до 30.01.2010 року. Вказаним Договором кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року передбачені умови забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів, а саме умови поруки. Так, згідно вказаного договору [PERSON] , [PERSON] поручилися за належне виконання позичальником умов Договором кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року. Однак, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим, загальна заборгованість за Договором кредиту поруки №49/1 станом на 14.11.2017 року становить 105966,33 грн., з яких 20 537,20 грн. - по кредиту та 85429,13 грн. - по відсотках за користування кредитом. Оскільки досудове врегулювання даного спору між сторонами не вдалося можливим, у зв`язку із не реагуванням з боку відповідачів на вимогу про погашення заборгованості та належне виконання взятих на себе зобов`язань, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за Договором кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року у розмірі 85 429, 13 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.207 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.03. 2020 року позовну заяву Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у цивільній справі у частині позовних вимог про стягнення боргу з [PERSON] , [PERSON] за клопотанням представника позивача залишено без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Однак, в матеріалах справи міститься заява, в якій він просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Відтак суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. По справі встановлено, 31.01.2008 року [PERSON] отримав від Перечинської районної КС «Тур`я» на підставі Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року кредитні кошти в сумі 25 000 грн. зі сплатою 45% річних від суми залишку кредиту строком на 24 (двадцять чотири місяці ) місяців з кінцевим терміном повернення до 30.01.2010 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного вище Договору( а. с. 4-6) та копією видаткового касового ордеру № 263 ( а. с. 9). У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до п.2.2 Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року кредит надається позичальнику на споживчі потреби та підлягає поверненню разом з відсотками за користуванням у відповідності до розрахунку, визначеному п.2.3 Договору та іншими положеннями Договору, якими визначається плата за користування кредитом (зокрема п.4.4). Відповідно до п.2.3 Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року розрахунок зазначається у даному пункті або у Додатку А до Договору. Згідно вимог п.4.4 Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року плата за користування кредитом визначена пунктами 1.3, 2.3 Договору та, крім цього, даним пунктом, відповідно до якого Сторони домовилися про наступне: А) у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу виникає прострочена заборгованість та зростають ризики неповернення Кредиту, а отже і плата за користування Кредитом у такому разі процентна ставка, визначена п. 1 3. Договору кожен день користування кредитом з підвищеним ризиком неповернення збільшується на 0,5 % від суми простроченого кредиту. Б) для цілей цього Договору поняття прострочений кредит та кредит з підвищеним ризиком неповернення є тотожними. Прострочений кредит виникає у випадках, визначених, зокрема підпунктом (а) пункту 4.4 цього Договору. Судом встановлено, вказаним Договором кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року передбачені умови забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів, а саме умови поруки. Так, згідно вказаного договору [PERSON] , [PERSON] поручилися за належне виконання позичальником умов Договором кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року. Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Разом з тим з матеріалів справи слідує, що позовні вимоги в частині стягнення боргу з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які виступали поручителями по даному кредитному договору, за клопотанням сторони позивача залишено без розгляду. Позивач вказує на те, що всупереч умов договору відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим, загальна заборгованість за Договором кредиту поруки №49/1 станом на 14.11.2017 року становить 105966,33 грн., з яких 20 537,20 грн. - по кредиту та 85429,13 грн. - по відсотках за користування кредитом. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В силу вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Із ст.1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Існуючу заборгованість за Договором кредиту поруки №49/1 позивач підтверджує доданим до справи розрахунком карточки платежів по гривневому кредиту ( а.с. 7). З огляду на те, що стороною позивача доведено існування боргу по кредиту у розмірі 20 537,20 грн., натомість стороною відповідача вказана обставина не спростована, суд приходить до переконання, що в цій частині позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення. Що стосується вимог позову про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 85429,13 грн., суд приходить до висновку, що вказана сума підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вище зазначено строк дії Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 року становить 24 місяці, а саме з 31.01.2008 року по 31 .01.2010 року. Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Так, згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Суд констатує, що закінчення терміну дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконанням належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. За змістом статті526, частини першої статті530, статті610та частини першої статті612 ЦК Українидля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті1048та частини першої статті1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований тільки у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за доцільне застосувати при вирішенні даного спору. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення процентів на підставі п.1.3 Договору кредиту поруки №49/1 від 31.01.2008 (45% річних) підлягає частковому задоволенню в частині заборгованості станом на день закінчення терміну дії кредитного договору, а саме станом на 31 .01.2010 року. З позовної заяви слідує, що за даними карточки платежів по гривневому кредиту за договором кредиту - поруки №49/1 від 31.01.2008 вбачається, що останній платіж по кредиту був здійснений відповідачем 31.07.2008 року і станом на вказану дату заборгованість по тілу кредиту становила - 20 537,20 грн. Відтак суд в даному випадку повинен стягнути відсотки за користування кредитними коштами в сумі 20 537,20 грн. за в період з 31.07.2008 року по 31.01.2010 рік ( термін дії договору кредиту-поруки), що становить 549 днів: 549 днів*20 537,20 грн.*45%/365= 13 889.94 грн. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість, яка підлягає стягненню за невиконання умов вказаного Кредитного договору становить 34 427,14 грн., яка складається з наступного: 20 537,20 грн. - заборгованість за кредитом, 13 889.94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження сплати позивачем судового збору за подання даного позову та наявне клопотання сторони позивача про відстрочення сплати судового збору. Відтак фактично ухвала суду від 13.12.2017 року про відкриття провадження з розгляду вказаної справи свідчить про те, що судом відстрочено позивачу, Перечинській районій КС «Тур`я» сплачу судового збору до винесення рішення справі. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб склад 1762,00 грн. Таким чином, враховуючи заявлену суму вимог (105 966,33 грн.) та положення ст.4 ЗУ «Про судовий збір» Перечинська районна КС «Тур`я» при подачі вказаного спору повинна була сплатити 1762,00 грн. З огляду на це, суд констатує, що враховуючи положення ст.141 ЦПК України із Перечинської районної КС «Тур`я» та відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно задоволених вимог, а саме з відповідача в розмірі 572.47 грн., а з позивача - в розмірі 1189,53 грн. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість 34 427,14 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 572.47 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial