Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач 10.06.2016 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про зміну прізвища дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.01.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, у квітні 2013 року, відповідач залишив позивача, коли остання перебувала на сьомому місяці вагітності, до народження сина відповідач не цікавився життя позивача. [INFO] народився від згаданого шлюбу син, [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надав, а тому у серпні 2013 року, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року з відповідача стягнуто кошти на користь позивача на утримання сина, та аліменти на утримання дружини. 23.10.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, укладений шлюб між сторонами розірвано, та позивачу присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON]. Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, з часу народження дитини відповідач жодного разу його не бачив, станом на 15.01.2016 року має заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 17303,17 грн. Відповідач не виконує свої батьківських обов'язків відносно свого сина, не приймає участі у його житті, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач не надає згоди на зміну прізвища дитини, а тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. На підставі викладеного позивач просила змінити прізвище дитини з [PERSON], [INFO] на [PERSON]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1551,20 грн. У судове засідання 25.10.2016 року, позивачка не з'явилася та подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 20). Відповідач до суду двічі поспіль не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 25.01.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2014 року, укладений шлюб між сторонами розірвано та позивачу присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року з відповідача стягнуто кошти на користь позивача на утримання сина у розмірі 600,00 грн. щомісячно починаючи з 21.08.2013 року і до досягнення дитини повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання дружини у розмірі 400,00 грн., щомісячно, починаючи з 21.08.2013 року і до досягнення сином трирічного віку (а.с.8). Згідно довідки від 15.01.2016 року державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON]. має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 17303,17 грн. (а.с.11). Згідно до ч. 1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Згідно до ч. 3 ст. 148 СК України, у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. З встановлених по справі обставин вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно зміни прізвища дитини. Враховуючи викладене а також те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, жодним чином не піклується про стан здоров'я дитини, не забезпечуєте дитині належні умови для здорового зростання і духовного та фізичного розвитку, суд вважає, що зміна прізвища відповідає інтересам дитини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Також суд наголошує, що зміна прізвища дитини не є підставою, яка робить неможливим спілкування відповідача з дитиною, його участь у її вихованні та утриманні та не позбавляє його жодних батьківських прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. Так, ст. 1 Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на корить якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2016 рік», встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень. Як вбачається із матеріалів справи, позивач поніс витрати пов'язані з наданням правової допомоги (а.с. 17-19) у розмірі 1000,00 грн. (а.с. 6) Таким чином, вимоги позивача заявлені в частині стягнення витрат понесених на отримання правової допомоги в розмірі 1000,00 грн., підлягають задоволенню. Як вбачається з даного позову він є позовом немайнового характеру, поданий фізичною особою, позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 0,4 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн., позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 551,20 грн. (а.с. 5), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved