Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17.09.2012р. між відповідачем та банком був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 3 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31.10.2017 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 36 505 грн. 01 коп., яку банк просив стягнути з відповідача. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, просив відмовити в позові, застосувавши строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що 17.09.2012р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно з ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Сторони визначили, що заява позичальника, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи складають укладений між ними кредитний договір. Подавши ПАТ КБ «Приватбанк» заяву позичальника від 17.09.2012р., відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартних формах - Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору, встановлені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умовам договору та вимогам цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконував: не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані відсотки за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Умови кредитного договору, розрахунок заборгованості є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 31.10.2017р. заборгованість по кредиту становить 3199,71 грн., а заборгованість по процентам 27990,78грн. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом, а також стягнення пені та комісії і штрафів. У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд звертає увагу на те, що у наданому позивачем розрахунку заборгованість за пенею відсутня, а зазначено зокрема нараховану комісію в розмірі 3100 грн., тоді як у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією у вказаному розмірі, тобто фактично окремий детальний розрахунок пені відсутній, в зв'язку з чим неможливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач. Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити. Крім того, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на вказане з відповідача підлягає стягненню 500 грн. фіксованої частини штрафу. Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 31 690 грн. 49 коп.: заборгованість по кредиту становить 3199,71 грн., а заборгованість по процентам 27990,78 грн., 500 грн. фіксованої частини штрафу. Суд відхиляє доводи відповідача в тій частині, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14. Так, згідно до довідки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 30.1.0.0./2-20171108/1485 від 19 грудня 2017 року видано наступні кредитні картки: № 5363542302857009, № 5211537901381744 та № 5168742307594980, остання з яких має термін дії до 07.2017. Останній платіж відповідачем здійснено 28.01.2015р. До суду із вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося16.11.2017 року, тобто у межах строку позовної давності, а тому заборгованість за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача про те, що він не підписував Умови та правила надання банківських послуг, є необґрунтованими, так як із заяви від17.09.2012р. вбачається, що [PERSON] ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому у письмовому вигляді, що підтверджується його підписом на вказаній заяві. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1392 грн. (87% задоволених вимог).

Outcome: partial