Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості в сумі 31273,18 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.11.2010 року сторонами укладено кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрили [PERSON] картковий рахунок, випустили та надали платіжну картку, а також здійснювали її обслуговування. [PERSON] зобовязався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість на вказану суму, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просять стягнути та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні визнав позовну заяву частково, і просив відмовити в частині стягнення з нього надмірних відсотків, пені та штрафу, оскільки збільшення кредитного ліміту Банк проводив самостійно, а з моменту отримання кредиту і до моменту звернення позивачем до суду пройшло майже 7 років. Судом встановлено, що 17.11.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно умовами якого, відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на отримання кредитного ліміту, що підтверджується підписом в заяві разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». У звязку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, станом на 30.04.2017 року відповідач має заборгованість 31273,18 грн., яка складається з наступного: 1700,00 грн. заборгованість за кредитом; 24507,79 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; пеня та комісія 3100,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1465,39 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що\~ при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Доводи відповідача про незаконне збільшення кредитного ліміту ПАТ КБ «ПриватБанк», а також безпідставне нарахування надмірних відсотків, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та достатніми доказами та спростовуються наведеними вище доказами. Проте, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач незаконно просить стягнути і пеню, і штраф. Згідно ч.2, ч.3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України, а тому стягненню з відповідача підлягає лише пеня. Доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), оскільки він був пропущений при предявленні позову до суду, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.214 ч.1 п.2 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно ст.ст.256, 257, 261, 266, 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Відповідно до вимог ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, заява про застосування позовної давності до стягнення неустойки підлягає задоволенню, пеню необхідно стягнути за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, що складає 1200 грн. Таким чином, зваживши у сукупності надані докази по справі, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість 27407,79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 1700,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 24507,79 грн.; пеня в межах річного строку в сумі 1200 грн., а інші позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки, позов судом задоволено частково, то судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1402,24 грн., що відповідає вимогамст.88 ЦПК України.

Outcome: partial