Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач 06 січня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він 27.10.2011 року з відповідачкою уклав договір позики грошей, згідно умов якого остання взяла у борг у позивача 29\~500 грн. Відповідачка договір належним чином не виконувала, внаслідок чого [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою. Позовні вимоги було задоволено та стягнуто з відповідачки суму в розмірі 25\~750 грн. Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2014 року [PERSON] не виконує належним чином умови договору, відповідно до п. 2.6 зазначеного договору, за кожен місяць прострочення виконання зобовязання, остання повинна сплатити 750 грн. за кожен місяць. За період з 05 березня 2012 року по 05 грудня 2014 року за відповідачем утворилась заборгованість за сумою штрафу в розмірі 24\~750 грн., яку і просив стягнути з відповідача та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, письмово просив слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день і час проведення слухання справу сповіщалася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від позивача гроші у борг у розмірі 29\~500,00 грн., які зобовязався повернути 05 грудня 2012 року. (а.с.4-5). В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року в частині розміру стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 20497,04 грн. (а.с.20). Як вбачається з вказаного рішення, [PERSON] надані копії квитанцій про перерахування відповідачем коштів на ім'я позивача, отримання коштів за якими не заперечувалось представником позивача в суді апеляційної інстанції, а саме: на картковий рахунок позивача в сумі 750,00 грн., 21.07.2012 року в сумі 750,00 грн., 20.11.2012 року в сумі 1502,00 грн., та на картковий рахунок позивача 12.12.2013 року в сумі 750,00 грн., 11.04.2014 в сумі 751,22 грн., 30.04.2014 в сумі 300,00 грн., 16.06.2014 року в сумі 449,74 грн., а всього в сумі 5252,96 грн. Тобто, вбачається, що відповідач частково здійснювала виплати за договором позики. Пунктом 2.6. договору позики передбачено, що позичальник у разі невиконання умов договору з його вини, зобовязаний сплачувати штраф за невиконання обовязків за даним договором в розмірі 750,00 грн. за кожен місяць неповернення суми основного зобовязання в строк до 5 числа місяця наступного за простроченням сплати. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, суд, вважає розрахунок суми штрафу приведений позивачем необґрунтованим та таким, що суперечить дійсним обставинам справи, оскільки як встановлено в судовому засідання, відповідач частково здійснювала сплату суми боргу. Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином до вимог про стягнення штрафу застосовується скорочена позовна давність в один рік, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафу за договором позики слід відмовити. Враховуюче вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не законними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed