Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач 05.10.2015 року звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 27187,95 грн. При цьому посилається на те, що 06.11.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту № [NUMBER], за яким остання отримала кредит в сумі 25709,42 грн. строком на 36 місяців, тобто до 06.11.2016 року, з розміром процентної ставки 0,01 відсотків річних. 22 грудня 2014 року було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 06.11.2013 року. У звязку з порушенням відповідача обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість в сумі 27187,95 грн., з них: заборгованість за кредитом 23568,08 грн.; заборгованість по сумі відсотків за користування кредитом 0,69 грн.; заборгованість по комісії 3619,18 грн. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача, надіслала заяву, в якій зазначила, що в описовій та прохальній частині позовної заяви помилково зазначено кредитний договір № [NUMBER] від 24.02.2014 року, просила вважати правильним кредитний договір № [NUMBER] від 06.11.2013 року та просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON]Ф, укладено договір споживчого кредиту № [NUMBER], за яким остання отримала кредит в сумі 25709,42 грн. строком на 36 місяців, тобто до 06.11.2016 року, з розміром процентної ставки 0,01 відсотків річних. 22 грудня 2014 року було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 06.11.2013 року. У звязку з порушенням відповідача обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість в сумі 27187,95 грн., з них: заборгованість за кредитом 23568,08 грн.; заборгованість по сумі відсотків за користування кредитом 0,69 грн.; заборгованість по комісії 3619,18 грн. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач [PERSON] не виконала свої зобовязання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved