Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач 08.06.2015 року звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» 26300,68 грн., з яких пеня - 4507,01 грн., збитки -1660,79 грн., 3% річних - 552,16 грн. та інфляційне збільшення - 19580 грн., за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань щодо перерахунку грошових коштів у розмірі 4040,15 доларів США, які обліковувались на його рахунку [NUMBER] в ПАТ «Платинум Банк», на його рахунок [NUMBER] в АТ «Сбербанк Россії». Також просив судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що 23.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено Договір [NUMBER] банківського рахунку для фізичних осіб, відповідно до умов якого банк зобов'язався виконувати доручення позивача як платника з розрахунково-касового обслуговування. Однак, у зв'язку з простроченням банком взятих на себе зобов'язань, з метою захисту своїх законних прав, позивач змушений звернутися до суду з вимогою відшкодування завданих збитків, а також інших платежів, передбачених чинним законодавством України. Так, 06.03.2015 року позивач звернувся у відділення №6 ПАТ «Платинум Банк» в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного, 25, де відповідним фахівцем було прийнято до виконання платіжне доручення позивача щодо здійснення з поточного рахунку позивача на інший належний йому поточний рахунок в іншому банку міжбанківського переказу в іноземній валюті, який відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» мав бути виконаний в строк до трьох операційних днів, тобто 11.03.2015 року. Проте, належно прийнявши платіжне доручення, ПАТ «Платинум Банк» його виконало лише 29.05.2015 року, завдавши таким чином збитків позивачу, який стверджував, що був позбавлений можливості отримати дохід у вигляді відсотків за період з 12.03.2015 року по 29.05.2015 року за договором строкового банківського вкладу, укладеного 19.03.2015 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», у зв'язку укладенням якого та розміщенням коштів за яким і був здійснений цей переказ грошових коштів. Крім того, в результаті порушення банком строку виконання платіжного доручення, який складає 53 операційних дня, відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пеня за прострочення складає 5,3 % від суми платіжного доручення, що відповідає 214,13 доларів США та за курсом НБУ на 29.05.2015 року складає еквівалент 4507,01 грн. Також в порядку ст.625 ЦК України позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення банком здійснення грошового переказу. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи за зареєстрованим місцезнаходженням. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст.ст.525,526,527,530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, оскільки зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 1066 ЦК України банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачені загальні правила щодо обчислення строків переказу і зарахування грошових коштів на рахунки клієнта банка. Судом встановлено, що Договором банківського рахунку для фізичних осіб [NUMBER] від 23.08.2013 року, укладеним між позивачем та відповідачем у справі як платником та банком відповідно, встановлені умови банківського обслуговування банком платника та, відповідно, умови виконання банком платіжного доручення. Так, згідно з умовами п. 1.1., п. 1.2. банк відкрив платнику поточний рахунок в іноземній валюті [NUMBER] для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за розпорядженнями платника, зокрема перерахування сум коштів з рахунку клієнта відповідно до умов Договору та законодавства України, а платник здійснює оплату наданих банком послуг згідно з тарифами Банку. Відповідно до п. 2.4. банк виконує операції по рахунку платника на підставі розрахункових документів, оформлених належним чином згідно вимог законодавства України, у безготівковій та готівковій формах в день надходження до банку розрахункового або касового документа в межах операційного часу, який встановлюється банком самостійно шляхом видачі наказу. Розрахункові документи, які надійшли після взяв на себе зобов'язання виконувати доручення платника з розрахунково-касового обслуговування, за умови відповідності таких доручень чинному законодавству України. Згідно п. 3.4. платник має право розпоряджатися на свій розсуд грошовими коштами на своєму рахунку з додержанням вимог законодавства України, за виключенням випадків, передбачених законодавством України. 06.03.2015року позивач звернувся до банку з платіжним дорученням щодо здійснення переказу грошових коштів з одного на інший належні йому поточні рахунки. Так, у відділенні №6 ПАТ «Платинум Банк» в м. Києві від позивача було прийнято до виконання платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 06.03.2015 року на виконання переказу з поточного рахунку позивача, відкритого в ПАТ «Платинум Банк», [NUMBER] коштів в іноземній валюті в межах України в розмірі 4040,15 доларів США на власний поточний рахунок [NUMBER] позивача, відкритий ним в АТ «Сбербанк Россії». Прийняття платіжного доручення до виконання підтверджується копією платіжного доручення із проставленим штампом відділення №6 ПАТ «Платинум Банк» в м. Києві та підписом фахівця банку, що прийняв платіжне доручення. Оплата послуг банку за виконання переказу була здійснена відповідно до тарифів банку в день подання платіжного доручення шляхом внесення коштів через касу банку, що підтверджується копією квитанції про здійснення касової операції №336453474 від 06.03.2015року. Згідно з п. 1.30, п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача, використовується як документ на переказ коштів для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Також відповідно до п. 1.24 ст. 1 цього Закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Таким чином, вказана операція відповідала вимогам п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Однак, прийнявши вказане вище платіжне доручення, ПАТ «Платинум Банк» грошові кошти в розмірі 4040,15 доларів США перерахував на рахунок [NUMBER] в АТ «Сбербанк Россії», про що свідчать банківські виписки АТ «Сбербанк Россії» про рух коштів по рахунку платника [NUMBER] та про виконання банківського переказу із зарахуванням коштів, лише 29.05.2015 року. Відповідно до п. 2.1 - п. 2.5 ст. 2 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції згідно з порядком, встановленим чинним законодавством України. Відповідно до пп. 1 п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Нормами п. 8.1 ст. 8 цього Закону передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що містяться в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Позивач скористався своїм правом, наданим п.3.4.1 ст.3 Договору банківського рахунку [NUMBER] від 23.08.2013 року на розпорядження грошовими коштами у розмірі 4040,15 доларів США шляхом подання відповідного платіжного доручення №1 для їх переказу. Проте, відповідач, незважаючи на відмітку на платіжному дорученні від 06.03.2015 року про його прийняття його до виконання, таке доручення всупереч вимогам п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» своєчасно не виконав та вказаний переказ здійснив лише 29.05.2015 року. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, право клієнта вимагати здійснення дорученого банку переказу грошових коштів з одного рахунка на інший його поточний рахунок кореспондує обов'язок банку виконати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка клієнта на інший його поточний рахунок. Однак в супереч цим нормам ПАТ «Платинум Банк» несвоєчасно здійснив перерахунок коштів за платіжним дорученням позивача та на його скаргу від 24.04.2015 року не повідомив його про причини несвоєчасного виконання платіжного доручення, чим порушив умови договору банківського рахунку [NUMBER] від 23.08.2013 року та право позивача вільно розпоряджатися своїми грошовими коштами. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В п. 6.1. Договору передбачено, що сторони за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором несуть відповідальність згідно законодавства України та умов цього Договору. Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки. Згідно з правилами ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, несе перед платником відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Зокрема, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 %суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В результаті порушення строку виконання платіжного доручення, починаючи з 12.03.2015 року до 29.05.2015 року, що складає 53 операційних дня, пеня за прострочення складає 5,3 % від суми платіжного доручення, що відповідає 214,13 доларів США та за курсом НБУ на дату виконання платіжного доручення 29.05.2015 року еквівалентно 4507,01 грн. Виходячи з того, що відповідач з порушенням вимог чинного законодавства провів даний переказ грошових коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для задоволення його позовних вимог в частині відповідальності за прострочення його виконання. Щодо відшкодування відповідно до п. 3 ст. 22 ЦК України, якою передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі, збитків у вигляді відсотків по вкладу, які позивач був позбавлений права отримувати як додатковий дохід у зв'язку з порушенням своєчасного виконання банком своїх зобов'язань, то слід зазначити наступне. Так, позивач посилався, що 19.03.2015 року між ним та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 260665194 з метою розміщення коштів, які підлягали переказу відповідно до платіжного доручення, у відповідності до п. 2.1 якого сума вкладу складала 4000 доларів США, що підлягала внесенню вкладником на вкладний рахунок протягом 6 календарних днів з дня підписання договору (п.1.2). Відсоткова ставка по зазначеному договору становить 10 % річних (п. 2.3), строк вкладу - 184 дні (п.2.2). Таким чином, як стверджує позивач, упущена вигода, яка полягає в недоотриманому доходу по вищезазначеному вкладу, за період прострочення банком своїх зобов'язань, зокрема починаючи з 19.03.2015 року до 29.05.2015 року, становить 78,90 доларів США, що за курсом НБУ на дата виконання платіжного доручення 29.05.2015 року еквівалентно 1660,79 грн. Між тим, взаємозв'язок укладеного позивачем з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» договору строкового банківського вкладу та перерахування грошових коштів за платіжним дорученням позивача в іноземній валюті за №1 від 06.03.2015 року в АТ «Сбербанк Россії» не відслідковується, а тому і завдання збитків не вбачається. Щодо нарахування відсотків річних та інфляційних втрат за правилами ч.2 ст. 625 ЦК України, то положення статті 625 ЦК регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке б існувало між сторонами, і не поширюються на інші правовідносини, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Так, відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За викладених обставин умови Договору банківського рахунку для фізичних осіб [NUMBER] від 23.08.2013 року стосуються обслуговування банківського рахунку позивача та не містять грошового зобов'язання банку. Крім того, слід зауважити, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, інфляційні збитки можуть стягуватися лише по зобов'язанням в національній валюті України - гривні, так як індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбає населення для власного споживання, а ціни в Україні встановлюються в гривні, а тому поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено у гривні. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача пеня в розмірі 4507,01 грн., яка є мірою відповідальності за порушення зобов'язання, а також згідно зі ст.88 ЦПК України 44,00 грн. сплаченого позивачем судового забору пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial