Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач 06.12.2013 року звернулася в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і її матір'ю - відповідачем [PERSON]. 02.06.2008 року було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між цим банком і [PERSON] Зазначила, що вказаний іпотечний договір являється незаконним, так як він був укладений в порушення чинного законодавства, без дозволу органу опіки та піклування, так як на момент його укладення, в будинку, який по іпотечному договору було передано в іпотеку банку, проживали двоє неповнолітніх дітей, а саме вона та її сестра. Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на те, що в червні 2013 року їй стало відомо про те, що банк подав до суду позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців, позивач посилаючись на порушення чинного законодавства та її житлових прав, просила суд визнати недійсним іпотечний договір від 02.06.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», який зареєстрований в реєстрі за №1896/104 та посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського нотаріального округу [PERSON] 02.06.2008 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та посилаючись на викладені в позові обставини і правові підстави, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позову не визнав та посилаючись на законність укладеного договору, на дотримання при його укладенні всіх вимог законодавства, на проведену перевірку і підтвердження факту відсутності інших мешканців в будинку, який було передано в іпотеку банку на момент укладення цього договору, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив суд в задоволені позову відмовити та просив суд винести окрему ухвалу по виявленим в суді фактам надання відповідачем та третьою особою - посадовими особами виконкому Новошмидтівської сільради недостовірної інформації що була використана при укладені цього договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду справи. На адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява про визнання позовних вимог, з проханням розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи - виконкому Новошмидтівської сільради Новоодеського району Миколаївської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з'явився. На адресу суду від Новошмидтівського сільського голови надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника виконкому. Також в цій письмовій заяві сільський голова не заперечував проти задоволення позовних вимог заявниці. Залучений до участі в розгляді даної справи як третя особа на стороні відповідачів - приватний нотаріус Новоодеського нотаріального округу [PERSON] в судове засіданні не з'явився. На адресу суду від приватного нотаріуса [PERSON] надійшла письмова заява з проханням розглянути справу у його відсутність. Залучений до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи [PERSON], який представляв в суду себе та залучену до участі в розгляді справи третю особу - свою неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], підтримав заявлений позов та просив суд цей позов задовольнити. Справа у відповідності до поданих письмових заяв учасників судового розгляду, на підставі ст.169 ЦПК України, розглянута у відсутність відповідача [PERSON], у відсутність представника виконкому Новошмидтівської сільської ради та приватного нотаріуса [PERSON] Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», третьої особи [PERSON], дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи і ці обставини визнанні сторонами, 21.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. В забезпечення цього кредитного договору, 02.06.2008 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого банку було передано в іпотеку житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS], що належить на правах власності останній. Вказаний іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1896/104. При укладені вказаного іпотечного договору банку та приватному нотаріусу для його посвідчення відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] були надані документи, що підтверджують право власності на житловий будинок, що передавався в іпотеку, а також довідки, що були видані Новошмидтівським сільським головою Пащенко Л.О. №168 від 15.05.2008 року та секретарем Новошмидтівської сільради Кирилюк О.В. від 26.02.2008 року, з яких вбачається, що в будинку [ADDRESS] проживають і прописані тільки дві особи: [PERSON] та його співмешканка [PERSON] Про те, що в цьому будинку проживали і були зареєстровані неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в цих довідках зазначено не було. Разом з тим, в судовому засіданні, з досліджених документів, які є доказами по справі, було встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] була зареєстрована та проживала в цьому будинку, що був переданий в іпотеку банку, з 26.11.1998 року, а третя особа - неповнолітня [PERSON], [INFO], з моменту народження. Тобто, відповідач [PERSON]., як мати неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та третя особа [PERSON], як батько малолітньої на той час [PERSON], не мали права без дозволу органу опіки та піклування, укладати договір іпотеки, який підлягав нотаріальному посвідченню і за яким передбачалось настання можливих негативних наслідків у випадку невиконання його умов у виді відчуження предмета іпотеки та позбавлення його мешканців та неповнолітніх осіб житлових та майнових прав. Так, згідно ст.17 ч.3 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, не мають права відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Поскільки неповнолітні діти, як члени сім'ї власника житла, мають нарівні з їх батьками право користуватися цим житлом, то ці житлові права дітей, відносяться до тих конституційних прав, які захищаються чинним законодавством. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, встановлюючи певні обмеження та суворі приписи. Так, в ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», зазначено, що неприпустимим є зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування повинні здійснювати контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів по відношенню до нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають право діти, потребується попередня згода органів опіки та піклування. Перелік правочинів, які вчиняться з дозволу органів опіки та піклування також визначено ст.71 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами вищезазначених Законів. Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст.224 ЦК України, якою передбачені правові наслідки вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування, передбачено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, - є нікчемним. У відповідності до вимог ст.215 ЦК України, якою передбачено поняття недійсності правочину, зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною, або сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та, в тому числі, і шостою ст.203 ЦК України. Частиною другою статті 215 ЦК України, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемність вищеописаного правочину, пов'язаного з укладанням між сторонами іпотечного договору, без дозволу органів опіки та піклування, прямо передбачена ч.1 ст.224 ЦК України. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтями 16, 215 ЦК України, зазначається, що особа чиї права та інтереси порушуються тим чи іншим правочином, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, в тому числі з вимогою про визнання такого правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин, що був визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а ті права та обов'язки, можливість настання і виконання яких передбачались на майбутнє, - припиняються. Враховуючи вищевикладене, поскільки при укладені іпотечного договору 02.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не були враховані наявні права та інтереси неповнолітніх дітей, які жили і були зареєстровані в переданому банку в іпотеку житловому будинку[ADDRESS] та враховуючи, що даний договір було укладено без дозволу органу опіки та піклування, то цей договір не може вважатися законним, так як він укладений з порушенням чинного законодавства, що встановлено в судовому засіданні при розгляді справи, порушує законні права та інтереси цих неповнолітніх дітей, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання цього договору недійсним. Про можливість визнання недійсним нікчемного правочину, нікчемність якого встановлюється в судовому засіданні при розгляді справи, зазначається в п. 7 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними». Процесуальне право позивача на звернення з позовом до суду за захистом свого порушеного права, передбачено чинним законодавством. Відповідно до роз'яснень, які місяться в п.5, тієї ж таки, постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», передбачено, що право на звернення до суду за захистом порушених прав з позовними вимогами про визнання недійсним оспорюваного правочину мають як сторони цього правочину, так і інші заінтересовані особи, права та законні інтереси яких порушено вчиненням правочину. Приймаючи до уваги, що при розгляді справи були виявлені порушення чинного законодавства, які посягають на права та інтереси неповнолітніх дітей, суд прийняв рішення про винесення по справі окремої ухвали.

Outcome: approved