Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач 08.01.2019 року звернувся до суду з даним позовом та просив постановити рішення, яким встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , надавши йому у користування житлову кімнату площею 11,4 кв.м., лоджію площею 2,9 кв.м., а відповідачу - житлову кімнату площею 16,4 кв.м.; кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у спільному користуванні. В обґрунтування позову зазначає, що вони з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивачу належить ј частина зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2018 року. Відповідачу згідно договору дарування належить решта ѕ ідеальних частин квартири. Позивач стверджує, що не має на праві власності іншого помешкання, тому просить встановити порядок спільного користування зазначеним вище нерухомим майном відповідно до частки кожного у праві власності. В добровільному порядку спір між сторонами не вирішений, з метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю. Пояснив, що частину свого будинку подарував дружині в порядку поділу майна подружжя. Тепер проживає у сина. Від спірної квартири ключів не має, там знаходяться його речі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали повністю, просили відмовити у його задоволенні. Зазначила, що уклавши договір дарування позивач штучно погіршив свої житлові умови та запропонований порядок користування грубо порушує права позивача, оскільки відповідач претендує на значно більшу частину житлової площі, ніж має у праві власності. Зараз у спільній квартирі проживає [PERSON] , попередній власник квартири, вона доглядає його. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2018 року позивачу [PERSON] належить ј частка у праві власності на зазначену вище квартиру (а.с. 51). Решта ѕ частки квартири [ADDRESS] -Волинському згідно договору дарування від 08.11.2018 року належить відповідачу [PERSON] (а.с. 13-14). Встановлено, що спірна квартира складається з двох кімнат загальною площею 16,4 кв.м. та 11,4 кв.м., кухні площею 7,4 кв. м, ванної кімнати площею 2,8 кв. м, вбиральні площею 1,4 кв. м, коридору площею 8,7 кв. м., вбудованих шаф площею 0,4 кв.м. та 0,2 кв.м. (а.с. 11-12). Також судом встановлено, що сторони не досягли згоди про порядок володіння та користування спільним майном. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Надання співвласнику у користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна, надання якого у користування вимагає такий співвласник. Відтак реальна частка позивача [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] становить 6,95 кв. м. житлової площі, що відповідає 1/4 частці у цій квартирі, а [PERSON] - 20,85 кв. м. житлової площі, що відповідає 3/4 частин у вказані квартирі. Отже, заявлені позивачем вимоги про виділення йому у користування житлової кімнати площею 11,4 кв. м. та лоджії площею 2,9 кв.м. не відповідають фактичному розміру майна, яке належить [PERSON] на праві власності. Аналізуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою передбачає надання йому у користування кімнати, площа якої більша, ніж його частка у спільній частковій власності. Тому такий порядок користування порушить права відповідача, оскільки у значному обсязі не відповідатиме її частці у спірному майні. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 607/14971/13-ц від 28.11.2018 року (провадження № 61-13447св18) та у постанові по справі № 333/1499/15-ц від 31.10.2018 року (провадження № 61-14078св18). Таким чином, учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, а у разі задоволення заявлених вимог суттєво будуть порушені права [PERSON] , якій належить 3/4 частин вказаної квартири. Право власності є недоторканим та власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом (ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. 41 Конституції України), а задоволення позовних вимог позивача призведе до порушення прав другого співвласника, тому суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Outcome: dismissed