Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач 11.08.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. Після зменшення позовних вимог 20.03.2017 р. просив стягнути 43355 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. відшкодування моральної шкоди з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Заявлений позов обґрунтовував тим, що органом досудового слідства його обвинувачено в тому, що він 17.12.2012 р., надаючи підприємцю [PERSON] послуги по перевезенню бруківки, під час доставки бруківки в с. Підлісся Тисменицького району Івано-Франківської області вчинив крадіжку трьох піддонів з бруківкою чорного кольору в кількості 30 кв. м, спричинивши [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 2580 грн. 22.06.2013 р. до ЄРДР внесено відомості про вчинення ним крадіжки за ч.1 ст.185 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013090010001979. Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2014 р. його виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, вказаний вирок скасовано ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.06.2014 р., призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.07.2015 р., залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2015 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2016 р., його визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного оголошення підозри у вчиненні злочину, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час досудового розслідування йому спричинено значну моральну шкоду, яка виразилась у фізичних і моральних стражданнях, що у подальшому стали причиною розвитку гіпертонічної хвороби та регулярних гіпертонічних кризів. Оскільки щодо нього ухвалено виправдувальний вирок, у нього є право на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, що передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст.13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи у межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З урахуванням періоду його перебування під слідством та судом, що склав 2 роки 11 місяців (з 25.06.2013 р. до 24.05.2016 р.), враховуючи законодавчо встановлені розміри мінімальної заробітної плати у 2013-2016 р.р., розрахований згідно ст.13 Закону розмір шкоди складає 43355 грн. Крім того, йому спричинена моральна шкода, яка виразилась у фізичних стражданнях у звязку з розвитком гіпертонічної хвороби, що потребувало значних матеріальних витрат, та у душевних стражданнях від почуття невизначеності свого майбутнього, яку він оцінює у 100000 грн. Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. У останні судові засідання представник позивача не зявився, у поданій суду заяві просив закінчувати розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на необґрунтованість заявлених позивачем вимог, просив у позові відмовити. Представник відповідача прокуратури Івано-Франківської області у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог, просив у позові відмовити. Представник відповідача ГУ НП України в Івано-Франківській області у судове засідання не зявився, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгяду справи, не повідомив суду про причини неявки свого представника в судове засідання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 352/2501/13-к, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] обвинувачувався органом досудового розслідування та прокуратурою Тисменицького району у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме в тому, що він 17.12.2012 р., надаючи підприємцю [PERSON] послуги по перевезенню бруківки, під час доставки бруківки в с. Підлісся Тисменицького району Івано-Франківської області вчинив крадіжку трьох піддонів з бруківкою чорного кольору в кількості 30 кв. м, спричинивши [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 2580 грн. Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.07.2015 р. (т.3 к.п., а.88-91), який набрав законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2015 р. (т.3 к.п., а.127-128), позивача визнано невинуватим та виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Вказані судові рішення залишені без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2016 р. (а.с.9-11). Оскільки щодо позивача судом постановлено виправдувальний вирок, він у відповідності з вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та звернення до суду з обвинувальним актом. З огляду на відсутність підстав для відшкодування позивачу матеріальної шкоди відповідно до вимог п.п. 1-4 ст.3 вказаного Закону, позивачу відшкодовується лише моральна шкода у порядку п.5 вказаної норми Закону. Згідно вимог ч.5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою відповідно до ч.6 ст.4 Закону визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З огляду на встановлені судом обставини, що незаконні дії органу досудового розслідування, який 22.06.2013 р. вніс до ЄРДР відомості про вчинення позивачем крадіжки, 30.08.2013 р. повідомив останньому про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, 04.09.2013 р. склав щодо позивача і направив до суду обвинувальний акт, та незаконні дії прокуратури Тисменицького району, яка погодила і затвердила процесуальні акти органу досудового розслідування, незаконність яких підтверджується виправдувальним вироком суду, завдали позивачеві душевних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, погіршення відносин з оточуючими людьми та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування моральної шкоди. У відповідності з вимогами ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи у межах, встановлених цивільним законодавством; відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З урахуванням норми ч.2 ст.214 КПК України, згідно якої досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, суд визначає період перебування позивача під слідством і судом, починаючи з липня 2013 р. (після внесення 22.06.2013 р. до ЄРДР відомостей про вчинення позивачем крадіжки т.1 к.п, а.1) до 17.09.2015 р., коли набрав законної сили виправдувальний вирок суду щодо позивача. За вказаний період, виходячи із законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, суд обчислює розмір спричиненої позивачу моральної шкоди у сумі 32094 грн. згідно наступного розрахунку: - 1147 грн. х 5 міс. = 5735 грн., 1218 грн. х 1 міс. = 1218 грн., всього за 2013 р. 6953 грн.; - 1218 грн. х 12 міс. = 14616 грн. за 2014 р.; - 1218 грн. х 8 міс. 9744 грн., 1378 грн. х 17 дн. = 781 грн., всього за 2015 р. 10525 грн. Суд вважає визначену суму у 32094 грн. на відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди такою, яка відповідає обставинам справи, загальним положенням щодо відшкодування моральної шкоди, вимогам розумності і справедливості. Заявлену позивачем другу вимогу про стягнення 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди суд визнає необґрунтованою. На підставі наведеного, відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ч.2 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial