Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 35415,94 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № DNH4KP34540077 від 05.05.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 2081,30 із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 05.05.2008р. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюються в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками комісією. Відповідно до п.5.3 умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500.00 гривень та 5% від суми позову. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, неналежно сплачувала внески на погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27.11.2015 року має заборгованість в сумі 35415,94 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1472,89 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9439,77 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 22340,62 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та 1662,66 грн. (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з*явилася, подала до суду письмову заяву про невизнання нею позову, так як позивачем при зверненні до суду порушено строки позовної давності. З дня закінчення строку дії договору пройшло більше, ніж три роки, просить застосувати строки давності і справу розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України кожна особа може заявити про розгляд справи у її відсутності Дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 05.05.2006 року між сторонами укладено кредитний договір № DNH4KP34540077 за умовами якого відповідач отримала від банку кредит у розмірі 2081,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 05.05.2008р. (а.с. 9-13). Згідно наданого позивачем розрахунку щодо сума заборгованості станом на 27.11.2015 року відповідач має заборгованість в сумі 35415,94 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1472,89 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9439,77 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 22340,62 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та 1662,66 грн. (процентна складова). Відповідно до вказаного розрахунку останній платіж на погашення заборгованості позичальником було здійснено 04.12.2008 року (а.с.7-8). Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або свого обов'язку, що закріплено ч.1 ст. 264 ЦК України. Відповідно до наданих позивачем Умов надання споживчого кредиту строк позовної давності відповідно до п.5.5 встановлено у п*ять років (а.с.10-13). Разом з тим, банком не зазначено відомостей коли саме затверджено ці Умови, оскільки в заяві на видачу споживчого кредиту йдеться про посилання на п.4.2 Умов, за яких настає відповідальність за непогашення кредиту та нараховуються штрафні санкції у розмірі 6% щомісячно від залишку непогашеної заборгованості, тоді як відповідно до тексту п.4.2. Умов такий штраф нараховується у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у Тарифах та заяві (а.с.9, 12). Встановлена невідповідність ставить під сумнів нарахування штрафних санкцій, а також ставить під сумнів і визначений Умовами строк давності у п*ять років . Відповідачем не визнано позов, тобто, нею не визнано ні борг , ні свій обов'язок щодо виконання договору та заявлено про застосування позовної давності при розгляді спору. Позивачем пред'явлено позов після спливу трирічного строку , зокрема позов подано 08.12.2015 року, тоді як відповідно до загальних положень закону строк давності встановлено у три року з моменту коли особа дізналася чи мала можливість дізнатися про порушення свого права. Відповідно до умов договору кредитодавець мав право ставити питання про дострокове стягнення заборгованості у випадку прострочення позичальником терміну сплати чергового платежу більше ніж на один місяць. Загальний строк позовної давності закінчився 04.12.2011 року. Ніяких клопотань щодо поновлення пропущеного строку чи заяв, які б свідчили про поважність підстав його пропуску позивачем не зазначено. Відповідно до положень ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказано статті закріплено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування позовної давності заслуговує на увагу, доказів щодо спростування такої заяви у судовому засіданні з наданих доказів не встановлено, тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку позовної давності. Витрати у справі віднести на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed