Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач прийняв на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів банку. В порушення своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.08.2013 року, [PERSON] заборгував позивачу 21 294, 06 грн., з яких: 10 190, 25 грн. - заборгованість за кредитом; 9 851, 71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1002, 10 грн. - штраф (процентна складова). В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги (а.с. 69), зменшивши розмір позовних вимог з підстав необхідності приведення їх у відповідність до виписки по особовому рахунку відповідача (а.с. 52 - 65), та просив стягнути з відповідача 21 260, 42 грн., з яких: 10 190, 25 грн. - заборгованість за кредитом; 9 818, 07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1002, 10 грн. - штраф (процентна складова). Крім цього пояснивши, що за час користування кредитними коштами відповідачу неодноразово було збільшено кредитний ліміт коштів із початкових 500 грн. та відповідач продовжував користуватися кредитними коштами шляхом використання кредитних карток, які неодноразово перевипускалися та надавилася йому у використання, та ще в 2011 році використовував відповідну кредитну картку. Так як за умовами даного кредитного договору боржник не зобов'язаний до сплати певних щомісячних платежів, а йому було відкрито саме відновлювальну кредитну лінію, до позовних вимог не може бути застосована позовна давність з щомісячного нарахування боргу за користування коштами, крім цього користуючись кредитною карткою в 2011 році позивач вчиняв дії, які свідчать про визнання ним свого обов'язку з повернення отриманих коштів та погашення відповідного боргу за кредитним договором. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову з підстав сумніву відповідача у правильності нарахування йому суми боргу за наданим розрахунком, та враховуючи наявний розрахунок боргу, який перевищує 5 років, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності по вимогам про стягнення коштів, що перевищують 3 роки до часу звернення до суду. Дійсно відповідач користувався кредитною карткою за даним кредитним договором, знімав різні суми коштів з банкоматів, востаннє користувався карткою 2 роки тому, яка сума боргу за нею існувала на той час не пам'ятає. Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач прийняв на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів банку. Укладення відповідного кредитного договору підтверджується заявою на отримання кредитних коштів за підписом відповідача від 26.01.2008 року, Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 7, 8 - 11), що відповідає ст. 634 ЦК України. Відповідач не виконав свої зобов'язання за даним кредитним договором, а саме згідно наданого розрахунку боргу, уточненого представником позивача згідно виписки по рахунку за договором кредиту, враховуючи умови даного договору про несвоєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] станом на 31.08.2013 року заборгував позивачу 21 260, 42 грн., з яких: 10 190, 25 грн. - заборгованість за кредитом; 9 818, 07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1002, 10 грн. - штраф (процентна складова). Жодного належного та допустимого доказу невідповідності обставинам справи суми нарахування позивачем заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом відповідачем та його представником в судовому засіданні не надано. За укладеним кредитним договором сторонами не було встановлено графіку щомісячних платежів з повернення коштів банку, та з огляду на надану позивачем виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 52 - 65), згідно якої відповідач використовував кредитні кошти шляхом використання декількох кредитних карток, які неодноразово перевипускалися, відповідач продовжував користуватися кредитними коштами до 22.09.2011 року, та вчиняючи дії з повернення частини боргу з метою відновлення кредитного ліміту, а саме сплачуючи відповідні суми на депозит даного рахунку, тим самим, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу. Тому відсутні підстави для застосування судом наслідків спливу позовної давності, як того просить відповідач, оскільки вона за встановленими обставинами не спливла. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення боргу з відповідача [PERSON] є обґрунтованими, водночас такі вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вимог п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, за яким процентна складова штрафу за порушення взятих зобов'язань складає 5 % від суми позову, тому до стягнення з відповідача підлягає сума штрафу з урахуванням зменшеної представником позивача суми боргу, тобто 5 % від уточненої суми боргу за кредитом та відсотками за користування кредитом, що становить 1 000, 42 грн. тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, які підтвердженні документально, а саме відповідним платіжним дорученням, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial