Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач 05 травня 2015 року звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - Банк; ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 13 квітня 2007 року уклали кредитний договір №ZPPVAN10330033. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що відповідно до кредитного договору Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в сумі 34179,30 грн. на термін до 12 квітня 2012 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути Банку кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Позивач зазначив у позові, що свої зобов'язання перед [PERSON] Банк виконав, навдавши їй кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В свою чергу [PERSON] свої зобов'язання перед Банком не виконала, бо не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 03 квітня 2015 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 28640,04 грн., яку з посиланням на умови кредитного договору і положення ЦК України просять стягнути з відповідача на користь позивача, а також понесені Банком витрати зі сплати судового збору в сумі 286,40 грн.. Представник позивача Донець О.С., діючий на підставі довіреності на а.с.26, у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підтримав у повному обсязі, пояснивши, що на день розгляду справи в суді відповідач не погасила Банку заборгованість за кредитним договором не частково, не повністю. Представник позивача в судовому засіданні просив суд звернути увагу на те, що з дня, коли між сторонами у справі був укладений кредитний договір, Банк неодноразово йшов на зустріч [PERSON]. Для цього Банк укладав з нею договори реструктуризації, проте [PERSON] не виконувала і договори реструктуризації належним чином. Врешті решт 16 травня 2014 року Банк уклав з [PERSON] додаткову угоду, умови якої досить лояльні, але й умови цієї додаткової угоди відповідач не виконала, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом до неї. У судовому засіданні відповідач суду пояснила, що вона визнає позовні вимоги до неї Банку частково. Вона не заперечує, що могла утворитися у неї заборгованість перед Банком в порядку 3-4 тисяч гривень, проте 28640,04 грн. кредитної заборгованості у неї перед Банком нема, тому що вона погасила заборгованість ще три роки тому, повернувши Банку автомобіль, який придбала на гроші Банку відповідно до кредитного договору, але Банк загубив відповідні документи про це, і в цьому вона своєї вини не вбачає, це, навпаки, вина Банку, який тепер намагається збагатитися за її рахунок. Вона дійсно підписувала додаткову угоду до кредитного договору від 16 травня 2014 року, але вона майже повністю виконала його умови, не сплативши всього половину платежів. При цьому відповідач суду пояснила, що вона особисто без будь-якого тиску на неї підписала додаткову угоду від 2014 року. Відповідач просила суд постановити судове рішення, яким стягнути з неї пеню відповідно до залишку несплаченої суми за додатковою угодою від 16 травня 2014 року, а не заявлену Банком суму позову. Суд, вислухав представника позивача, відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши добуті докази в їх сукупності, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір №ZPPVAN10330033, за умовами якого Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит готівкою в сумі 34179,30 грн. на термін до 12 квітня 2012 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с.7-9). Розділом 7 кредитного договору «Особливі умови» передбачено, що Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на відповідний рахунок на строк з 13 квітня 2007 року по 12 квітня 2012 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 41790,80 грн. на придбання автомобіля у розмірі 32300 грн., а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та у розмірі 7611,50 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 кредитного договору. Погашення заборгованості за кредитним договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту), здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник сплачує Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 884,54 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотки, винагороди, розрахованих відповідно до положень кредитного договору. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля ВАЗ 21070-20, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором. Пунктом 7.4 кредитного договору від 13 квітня 2007 року передбачено, що згідно ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього кредитного договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк суми кредиту, що погашається достроково (а.с.9). Банк свої зобов'язання перед позичальником [PERSON] виконав, надавши їй обумовлену кредитним договором суму кредиту (а.с.11-12). Судом встановлено в судовому засіданні з розрахунку заборгованості на а.с.3-6 і з пояснень сторін у судовому засіданні, що [PERSON] від дня укладення кредитного договору не виконувала його умови належним чином, в результаті чого у неї перед Банком станом на 03 квітня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 28640,04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1298,06 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 0,37 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором 27341,61 грн.. З додаткової угоди №2 до кредитного договору №ZPPVAN10330033 від 13 квітня 2007 року, яка укладена була між сторонами у справі 16 травня 2014 року, а також пояснень в судовому засідання сторін судом встановлено, що за умовами додаткової угоди від 16 травня 2014 року сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 22360,65 грн., а саме відсотки у розмірі 0,12 грн., комісія в розмірі 0 грн., пеня в розмірі 22360,53 грн.. Датою остаточного погашення заборгованості за цією додатковою угодою є 18 жовтня 2014 року. Графік погашення кредиту (додаток 1) є невід'ємною частиною додаткової угоди. З моменту підписання сторонами додаткової угоди, за умови належного виконання позичальником своїх зобов'язань по сплаті платежів, зазначених в графіку погашення кредиту, позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних. Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди). Додатковою угодою також передбачено, що відповідно до ст.ст.212,651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 30 днів: термін повернення кредиту, зазначений в п.1.2 договору, є 31-й день з моменту такого порушення; вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), рахується простроченою; починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день), позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 2,12% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються. Позичальник сплачує Банку штраф в сумі 22360,65 грн.. Всі інші умови основного кредитного договору, що не протирічать умовам цієї додаткової угоди, лишаються незмінними. Підписання додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника (а.с.9,зворот). З додатку 1 до додаткової угоди №2 до кредитного договору вбачається, що [PERSON] починаючи з 18 червня 2014 року повинна була сплатити Банку в рахунок погашення тіла кредиту щомісяця до 18 жовтня 2014 року включно по 649,36, 649,46, 649,52, 649,59 і 649,69 грн. відповідно на місяць (а.с.10). З витягу про погашення кредиту [PERSON] за період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2014 року судом встановлено, що [PERSON] не виконані належним чином умови додаткової угоди, бо з п'яти передбачених графіком сум погашення заборгованості нею сплачені лише три. Як пояснила в судовому засіданні відповідач, вона не мала можливості сплатити інші платежі Банку за умовами додаткової угоди від 16 травня 2014 року (а.с.30), а додаткову угоду вона підписала, бо вважала, що виконає її умови. З пояснень у судовому засіданні представника Банку судом встановлено, що Банком при розрахунку суми позову бралося до уваги і передача [PERSON] Банку автомобілю, який є предметом застави, і часткове погашення нею заборгованості за додатковою угодою. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язань. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Із ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем доведена обґрунтованість позовних вимог до відповідача, оскільки, на думку суду, умовами додаткової угоди, укладеної між сторонами у справі 16 травня 2014 року, не передбачена можливість не відповідати за цією угодою у випадку часткового виконання її умов, у зв'язку з чим суд своїм рішення стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 28 640,04 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача суд стягує на користь позивача судовий збір 286,40 грн. згідно платіжного доручення на а.с.18.

Outcome: approved