Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач 07.12.2018 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду із позовом та просила визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] таке майно: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, садове товариство «Райдуга», кадастровий номер 3223388200:02:014:0214; автомобіль «Mitsubishi L 200», 2006 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Також просила поділити зазначене спірне майно та стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2019 дана цивільна справа була передана на розгляд Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Справа надійшла на розгляд Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 15.04.2019 і відповідною ухвалою суду від 17.04.2019 було відкрите провадження в справі та призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження. 17.05.2019 позивач в ході підготовчого провадження збільшила свої позовні вимоги і додатково просила визнати спільною сумісною власністю сторін по справі будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі створення незавершеного будівництвом садового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд, що знаходяться на спірній земельній ділянці. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.06.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - будинку [ADDRESS] було повернуто позивачу з усіма доданими до неї копіями документів. 25.09.2019 в ході підготовчого провадження позивач уточнила свої позовні вимоги остаточно та просить визнати спільною сумісною власністю її та відповідача земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, садове товариство «Райдуга», кадастровий номер 3223388200:02:014:0214; автомобіль «Mitsubishi L 200», 2006 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі створення незавершеного будівництвом садового будинку (А) та належних до нього господарських будівель і споруд: сараю (Б), вбиральні (В), огорожі (№1), вимощення (І), що знаходяться по [ADDRESS] » на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що спірне майно було придбане та створене під час шлюбу сторін по справі, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. В судовому порядку позивач просить розділити таке майно (без визначення часток в натурі), визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірного майна. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі, зазначивши про те, що спірний автомобіль та земельна ділянка були придбані за власні кошти відповідача, оскільки позивач не працювала та не мала власного заробітку. Будівництво садового будинку відбулося у той період, коли між сторонами фактично були припинені подружні відносини. Окрім того, спірний будинок є самочинним будівництвом, а тому позивач обрала невірний спосіб захисту, заявляючи вимогу щодо поділу будівельних матеріалів, що були використані під час його будівництва. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне. Між сторонами виникли правовідносини з приводу спільного майна подружжя та поділу такого майна. До таких правовідносин слід застосовувати відповідні норми сімейного та цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 8 СК України суд застосовує до майнових відносин відповідні норми ЦК України, оскільки вони не врегульовані СК України. Судом встановлено, що в період з 24 червня 2011 року по 22 січня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб, про народження та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018. У період шлюбу сторонами було придбане спірне майно: автомобіль та земельна ділянка. Так, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 18.06.2013 вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля «Mitsubishi L 200», 2006 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довідки рахунку ААВ239006 від 08.06.2013. Із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.07.2013 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2013, індексний номер 5748707 вбачається, що відповідач за згодою позивача придбав за 22 385 грн. 00 коп. у [PERSON] (за згодою її чоловіка) земельну ділянку за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, садове товариство «Райдуга», кадастровий номер 3223388200:02:014:0214. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що вищевказане майно було придбане за кошти відповідача, які він мав до укладення шлюбу з позивачем та отримані ним кошти в період шлюбу, бо відповідач доходу не мала з таких підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ч. ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на відсутність доказів того, що спірні земельна ділянка та автомобіль були придбані за кошти відповідача, набуті ним до шлюбу (п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України); доказів відсутності поважної причини у позивача на самостійний заробіток (доход) (ч. 1 ст. 60 СК України); за кошти, набуті відповідачем за час шлюбу, які належали йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України); за рахунок премії, нагороди, які відповідач одержав за особливі заслуги (ч. 3 ст. 57 СК України) суд відхиляє докази відповідача та його представника щодо придбання цього спірного майна за кошти відповідача та невизнання ними обставини належності такого спірного майна сторонам на праві спільної сумісної власності як подружжю. Таким чином, земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, садове товариство «Райдуга», кадастровий номер 3223388200:02:014:0214 та автомобіль «Mitsubishi L 200», 2006 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності як подружжю. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною другою цієї статті визначено, що розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів ст. 8 СК України суд застосовує до правовідносин, що виникли між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя положення глави 26 ЦК України. За приписами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками в судовому порядку. Частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, садове товариство «Райдуга», кадастровий номер 3223388200:02:014:0214 та автомобіль «Mitsubishi L 200», 2006 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності як подружжю підлягає поділу відповідно до принципу рівності часток співвласників і їх право спільної сумісної власності на таке майно припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України таке майно належить сторонам на праві спільної часткової власності із визначенням частко кожного на нього по 1/2 частині. Стосовно позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін та поділ з визначенням часток по 1/2 на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі створення незавершеного будівництвом садового будинку (А) та належних до нього господарських будівель і споруд: сараю (Б), вбиральні (В), огорожі (№1), вимощення (І), що знаходяться по [ADDRESS] » на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 179 ЦК України), а майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Речі, в свою чергу, поділяються на нерухомі та рухомі речі. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлені судом. Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст. 27) забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Стаття 34 цього Закону визначає право на виконання будівельних робіт. Замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України. Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої ст. 376 ЦК України. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Частиною 1 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Самочинність будівництва дачного (садового) будинку відповідачем підтверджується копією протоколу № 3-Л-А-1408/1 від 14.08.2019 та постанови № А-2208/1 від 22.08.2019, що складені та винесені головним інспектором будівельного нагляду Відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної Інспекції у Київській області Логуновим В.В. Зокрема, встановлено, що [PERSON] здійснює будівництво одноповерхового садового будинку з мансардою розмірами в плані 5,04х7,00м та господарської будівлі розмірами в плані 2,54х5,60м по [ADDRESS] на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області без акту винесення меж земельної ділянки в натуру, межові знаки відсутні, будівельні роботи виконуються без оформлення документів, які дають право на виконання будівельних робіт. Такі дії є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 466. Будівельні роботи виконуються без отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки, чим порушено вимоги ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається, власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Поняття «об'єкт незавершеного будівництва» (частина 3 статті 331 ЦК України) та «самочинно збудований об`єкт» (частина 1 статті 376 ЦК України) мають різний правовий статус та відмінне законодавче регулювання. Згідно наданих відповідачем копій документів, що свідчать про купівлю будівельних матеріалів вбачається, що певні будівельні матеріали були придбані ним в період з лютого по червень 2019 року, тобто після розірвання шлюбу. Покази позивача як свідка, що була допитана в судовому засіданні за її згодою, щодо придбання в 2013 році спірної земельної ділянки на якій був розміщений недобудований садовий будинок спростовуються показаннями відповідача, котрий був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, а також показами свідка [PERSON] (голови правління СТ «Райдуга»), яка не підтвердила факту наявності недобудованого садового будинку на спірній земельній ділянці на день її купівлі-продажу. Окрім того, із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.07.2013 (п. 1.8) вбачається відсутність будівель на земельній ділянці за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, садове товариство «Райдуга», кадастровий номер 3223388200:02:014:0214. Покази позивача як свідка, що була допитана в судовому засіданні за її згодою, щодо здійснення певного виду будівельних та ремонтних робіт у садовому будинку за час шлюбу, проведення електропостачання до цього будинку тощо іншими належними та допустимими доказами не підтверджуються. Відповідач такі факти та обставини не визнає і заперечує. Інших доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин в судовому засіданні не здобуто. За таких підстав суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту придбання спірного недобудованого садового будинку та його спільного будівництва за час перебування сторонами у шлюбі. Окрім того, жодна із сторін не довела в суді правомірності здійснення його побудови відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на вищевикладене суд вважає, що спірне будівництво садового будинку є самочинним. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18. Оскільки садовий будинок та господарська споруда є самочинним будівництвом, то визнання права власності на будівельні матеріали, використані для будівництва цих об`єктів є неправильно обраним способом захисту. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17-ц та у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц. Таким чином у задоволенні позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю сторін та поділ з визначенням часток по 1/2 на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі створення незавершеного будівництвом садового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд слід відмовити, оскільки в суді не доведено право позивача на використані будівельні матеріали під час самочинного будівництва садового будинку та відповідних господарських будівель і споруд, а також невірно обраним нею способом захисту щодо визнання права власності на будівельні матеріали, використані для самочинного будівництва. Судові витрати, що складаються із витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору при подачі позову у розмірі 1 526,58 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - пропорційно розміру задоволених позовних вимог про поділ спільного майна подружжя (автомобіль та земельна ділянка). Понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 304 грн 41 коп. покладаються на неї в зв`язку з відмовою у задоволенні частини позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін та поділ з визначенням часток по 1/2 частині на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі створення незавершеного будівництвом садового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial