Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] 137058,35 дол. США та 202460,99 грн., заборгованості за кредитним договором №600/02.1-07-462 від 25.04.2008 року та договором поруки №600/02.1-09-188 від 25.04.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №600/02.1-07-462, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 95000 дол. США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення до 24.04.2018 року. З метою своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №600/02.1-09-188 від 25.04.2008 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] припинила сплачувати кредит, а [PERSON], як поручитель, не забезпечила погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що станом на 05.09.2014 року складає 137058,35 дол. США та 202460,99 грн., з яких 91035,83 дол. США - сума кредиту, 46022,52 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 107705,57 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, нараховану з 05.09.2013 року по 04.09.2014 року, а також пеня за прострочення сплати процентів нараховану з 05.09.2013 року по 04.09.2014 року в розмірі 94755,42 грн. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. Разом з тим, 09.12.2014 року відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду письмові заперечення на позов, в яких зазначили, що у відповідності до п.5.2 договору поруки №600/02.1-09-188 від 25.04.2008 року порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов'язання поручителя за цим договором не пред'явить позову до поручителя, а оскільки [PERSON] повинна була сплатити борг ще в 2008 році, то станом на 29.09.2014 року порука вважається припиненою. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 25.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №600/02.1-07-462, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 95000 дол. США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення до 24.04.2018 року (а.с.5-10). Із матеріалів справи вбачається, та не оспорюється сторонами, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором - надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання(неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня) (а.с.5-11). Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.12-13), що [PERSON] порушила взяті на себе, згідно кредитного договору №600/02.1-07-462 від 25.04.2008 року, зокрема, станом на 05.09.2014 року складає 137058,35 дол. США та 202460,99 грн., з яких 91035,83 дол. США - сума кредиту, 46022,52 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 107705,57 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, нараховану з 05.09.2013 року по 04.09.2014 року, а також пеня за прострочення сплати процентів нараховану з 05.09.2013 року по 04.09.2014 року в розмірі 94755,42 грн. Згідно роз'яснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №600/02.1-07-462 від 25.04.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.3.2.3), позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 25.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №600/02.1-09-188 від 25.04.2008 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с.11-13). Згідно п.п.2.1, 2.2 даного договору, у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором поручитель відповідає перед кредитором субсидіарно відповідно до боржника, тобто виключно у тому разі, якщо боржник не задовольнить вимог кредитора за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором виключно в частині основного боргу боржника та відсотків за користування кредитом (а.с.11). У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Крім цього, як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було направлено вимоги відповідно за вих. №08.206-297/25501/1 від 26.09.2014 року та за вих. №08.206-297/25501/2 від 26.09.2014 року повернути суму заборгованості, в яких роз'яснено наслідки неповернення боргу (а.с.17,18), проте такі залишено без реагування. Суд критично ставиться до письмових заперечень відповідача [PERSON] про те, що строк договору поруки вважається припиненим з огляду на наступне. Відповідно до п.1.1.1 кредитного договору погашення кредиту здійснюється відповідно до затвердженого графіку починаючи з 10.05.2008 року до 24.04.2018 року (а.с.5). Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Зі змісту п.7.3 договору поруки №600/02.1-09-188 від 25.04.2008 року вбачається, що договір поруки набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (а.с.8). При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.12-13) останній платіж боржником здійснено 13.09.2010 року, тобто трьохрічний строк передбачений договором поруки на пред'явлення вимоги почав відраховуватися із 14.09.2010 року. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №600/02.1-07-462 від 25.04.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (а.с.19).

Outcome: approved