Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач 05 жовтня 2016 року звернувся до Криничанського районного суду Дніпропетровської області із вказаним позовом (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 жовтня 2007 року між Відкритим\~акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №242/ф/3, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 22\~000,00 доларів США, строком до 10 жовтня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12,9% річних на залишок простроченої заборгованості - виходячи із ставки за п.1.1., збільшеної на один процент (13,9% річних). В забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором, 11 жовтня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №242/ф/3/1П, згідно умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Позивач зазначає, що при оформленні договору поруки була допущена помилка - датою укладення договору вказано 17.07.20107 року, замість вірного 11.10.2007 року. Крім того, в забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором, між банком та позичальником укладено договір іпотеки №242/ф/3/1з, без оформлення заставної, за умовами якого банк прийняв в іпотеку нерухоме майно домоволодіння загальною площею 41,39 кв.м. із земельною ділянкою площею 0,0947 га за адресою: м.\~Дніпропетровськ, с. Таромське, вул.. Коротка, буд.42. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, кредит позичальнику надав. Але, позичальник, попри взяті на себе зобовязання у терміни, визначені умовами договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом своєчасно не повернув, допустив прострочення строків повернення кредиту, тим самим порушив умови укладеного кредитного договору, у звязку із чим, станом на 28.09.2017 року його заборгованість перед банком становить в сумі 15\~617,37 доларів США та 36\~263,62 грн., із якої: Позичальником порушено вимоги п.3.3.4. договору застави, яким передбачено обовязок іпотекодавця на весь період дії договору іпотеки застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від усіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. У звязку із порушенням умов вказаного пункту договору у банка виникли підстави вимагати від позичальника сплати штрафу за невиконання вимог договору іпотеки, у розмірі 6\~800,00 грн., а також вимагати дострокового повернення виконання зобовязань за кредитним договором, передбачені п.3.2.5.кредитного договору. Оскільки відповідачі добровільно не бажають виконувати взяті на себе зобовязання, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом. Збільшивши свої вимоги позивач просить суд стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №242/ф/3 від 11.10.2007 року в сумі 15\~617,37 доларів США та 36\~263,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом строкова 11\~092,46 доларів США; заборгованість за кредитом прострочена 1\~761,60 доларів США; заборгованість по процентам за користування (за вересень 2017 року) 128,54 доларів США; прострочена заборгованість по процентам за користування 2\~643,77 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 14\~484,50 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 21\~779,12 грн. та пропорційно судові витрати по справі в сумі 6\~788,08 грн. В період часу із 10 листопада 2016 року по лютий 2017 року цивільна справа, у звязку із розглядом апеляційної скарги [PERSON], перебувала у провадження апеляційного суду Дніпропетровської області (а.с.64-92). Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року справу передано до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська за підсудністю (а.с.136). До Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська справа надійшла 16 червня 2017 року (а.с.139) та була передана в порядку автоматизованого розподілу на розгляд судді Шавула В.С. (а.с.140). В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], не зявився. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.246). Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечували. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 01 жовтня 2007 року [PERSON] звернувся до Відкритого\~акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк») зі заявою на отримання кредиту (а.с.5). 11 жовтня 2007 року між Відкритим\~акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №242/ф/3, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 22\~000,00 доларів США, на строк з 11 жовтня 2007 року по 10\~жовтня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12,9% річних у валюті кредиту (а.с.6-8). 16 лютого 2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 11.10.2007 року №242/ф/3, сторони погодили питання щодо рахунку для погашення заборгованості по кредиту (а.с.9). 06 квітня 2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 11.10.2007 року №242/ф/3, відповідно до якої сторони погодили зміни до п.3.2.2. (а.с.10). Позивач умови кредитного договору виконав - кредит надав, про що свідчить меморіальний валютний ордер № ТR.3826.1.18 від 11.10.2007 року (а.с.11,12). 17 липня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №242/Ф/3/1П, відповідно до умов якого остання зобовязалась перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань за кредитним договором №242/ф/3 від 11.10.2007 року перед кредитором, в повному обсязі (а.с.20-21). За змістом ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. 11 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №242/ф/3/1П, предметом якого є домоволодіння №2 по вул.. Коротка в с. Таромське у м. Дніпрі (а.с.22-25). Позивач умови кредитного договору виконав - кредит надав, але позичальник в порушення умов кредитного договору допустив прострочення повернення кредитних коштів, у звязку із чим, станом на 28.09.2017 року його заборгованість перед банком складає в сумі 15\~617,37 доларів США та 36\~263,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом строкова 11\~092,46 доларів США; заборгованість за кредитом прострочена 1\~761,60 доларів США; заборгованість по процентам за користування (за вересень 2017 року) 128,54 доларів США; прострочена заборгованість по процентам за користування 2\~643,77 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 14\~484,50 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 21\~779,12 грн. (а.с.168-171). Про наявність заборгованості за кредитним договором відповідачі повідомлялись шляхом направлення поштою вимогою про повернення коштів від 24.06.2016 року (а.с.173-174). Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до п.5.1. кредитного договору, у випадку порушення позичальником зобовязань, банк має право відмовитися від виконання своїх зобовязань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобовязаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені банком за цим договором. Пунктом 3.2. кредитного договору визначено право банку вимагати дострокового виконання зобовязання за цим договором, а саме: п.п.3.2.5. у разі: 1)передання іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без згоди банку, якщо одержання такої згоди необхідне; 2)порушення іпотекодавцем правил про зміну предмета іпотеки; 3)втрати/пошкодження предмета іпотеки за обставин, за які банк не відповідає, якщо іпотекодавець не змінив або не відновив предмет іпотеки; 4)неналежної сплати страхових платежів по договору страхування майна, яке береться в іпотеку за ризиками: від вогню, стихійних лих та впливу рідини з водопровідних і каналізаційних труб, опалювальних та протипожежних систем та договору страхування власного життя. Та в п.п.3.2.6. зазначено, що якщо вимога банку не буде задоволена звернути стягнення на предмет іпотеки: 1)у разі порушення іпотекодавцем правил про наступну іпотеку; 2)у разі порушення іпотекодавцем правил про розпорядження предметом іпотеки; 3)у разі невиконання письмової вимоги банку щодо часткового погашення кредиту при настанні події визначеної пунктом 3.3.11. цього договору. Отже, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що враховуючи умови кредитного договору, позивачем не додержано правил викладених в п.3.2., а тому вимога про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором є безпідставною. Жодних доказів та підтверджень того, що позичальником порушено вимоги п.3.2.5. або 3.2.6. позивачем не надано. Щодо позовних вимог до [PERSON] як поручителя, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Так, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи вищезазначене суд, вважає що порука [PERSON] припинена, у зв'язку із пропуском позивачем строків щодо предявлення вимоги про стягнення із неї заборгованості за кредитним договором як поручителя. Окрім того, договір поруки укладено 17 липня 2007 року, тобто раніше ніж виникли зобовязання позичальника перед банком, так як кредитний договір укладено 11 жовтня 2007 року. Доказів того, що в даному випадку мала місце помилка у зазначенні дати укладання договору поруки позивачем не надано, не зважаючи на обовязок доказування визначений ст.. 81 ЦПК України. Також, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014р. №6-100цс14. Суд вважає за можливе зменшити розмір пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом з 21\~779,12 грн. до 11\~779,12 грн. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованим, доведеними з його боку, а тому підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи щодо судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, його вимоги частково задоволено, тому із [PERSON] належить стягнути судові витрати в сумі 3\~389,00 грн. З урахуванням\~наведеного,\~

Outcome: partial