Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 505 грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.07.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України й таким чином друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов надання банківських послуг п.п. 6.5, 6.6, 8.6. відповідач не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого має заборгованість станом на 24.03.2014 року в розмірі 19 505, 40 грн., яка складається з наступного: 5089, 73 грн. - заборгованість за кредитом, 13010, 65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 905, 02 грн. - штраф (процентна складова). До теперішнього часу вказана заборгованість не погашена, у зв'язку із чим позивач змушений звернутись до суду. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.07.2006 року на загальну суму 19 505, 40 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] надала заперечення проти позовних вимог, в якому зазначила, що вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, з наступних підстав. Так, в неї відсутній договір укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» який би відповідав нормам ЦК України, тобто між сторонами не виникли ніякі правові відносини. 15.07.2006 року вона зверталась із заявою про надання їй платіжної картки «Метро» з базовою відсотковою ставкою 2,5 % в місяць, яка вказана в заяві на надання кредитної картки, строк дії якої закінчився 15.06.2008 року, тобто 6 років, тому ПАТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві надає розрахунок заборгованості з відсотковою ставкою 30% і відсотковою ставкою по простроченій заборгованості 60%, що не відповідає дійсності. Крім цього, протягом 6 років позивач жодного разу не вживав будь-яких заходів для стягнення з неї заборгованості. Просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім цього, [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.08.2014 року вона звернулась до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» з проханням надати інформацію стосовно операцій з використанням її карткових рахунків та просила надіслати їй копії кредитних договорів. 26.08.2014 року вона отримала листа в якому не було виписки руху коштів на карткових рахунках і не було копії кредитних договорів. Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» порушені умови встановлені ст. 638 ЦК україни, ст. 1,11 ЗУ «Про захист прав споживачів». З посиланням на ст..ст. 15,21 ЗУ «Про захист прав споживачів» , ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», рішення КСУ №15-рп/2011 від 10.11.2011 року просить визнати порушення її прав, як споживача та встановити факт відсутності в договорі умов передбачених законом, а саме: 1. Сума кредиту; 2. Детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; 3. Дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови кредиту; 4. Право дострокового повернення кредиту; 5. Річна відсоткова ставка за кредитом; 6. Умови дострокового розірвання договору; 7. Податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію; 8. Позитивні та негативні аспекти пропонованих схем кредитування. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, оскільки позивачем не був пропущений строк позовної давності, т.я. п.п.9.3, 9.12 Умов передбачено, що договір діє 12 місяців та пролонгується щорічно. Зазначив, що твердження відповідача, що кредитна картка діяла до 2008 року не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] користувалась нею у 2009-2010 р.р., а саме знімала гроші та погашала кредитні кошти. Зустрічні позовні вимоги не визнав, оскільки наданий кредит не є споживчим та не надавався на придбання якогось товару, а був відкритий кредитний ліміт, й тому до нього не можуть застосовуватись вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Також, зазначив, що позивачка за зустрічним позовом просить встановити юридичні факти, що не може бути предметом розгляду у позовному провадженні й заявлений нею засіб захисту про визнання прав порушеними взагалі не відповідає нормам закону. Також, просить застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON], оскільки вони заявлені зі спливом 8 років після укладання договору та відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явились, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у запереченнях проти позову. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.07.2006 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким, відповідач отримала кредит у розмірі 1 000 грн., зі сплатою процентів у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6. Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Однак, всупереч договірним зобов'язанням [PERSON] свої обов'язки належним чином не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість у загальній сумі 19505, 40 грн. При цьому, відповідачем [PERSON] було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг строку позовної давності обчислюється за загальними правилами визначення строків, а саме починається з наступного дня після відповідної дати або з наступного дня після настання події, з якою пов'язано його початок згідно ст.ст.260, 253-255 ЦК України. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів по кредиту позичальника [PERSON] щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній картці (п. п. 5.4. п.5). З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитом був зроблений [PERSON] 30.08.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.07.2006 року наступний платіж вона повинна була зробити 29.09.2010 року. Однак, з того часу відповідачем не було зроблено жодного платежу. Таким чином, саме з цієї дати позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Разом із тим, згідно із п.7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Постановою ПВСС «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, зі змінами внесеними 07.02.2014 р. у п. 31 зазначено, що при застосуванні положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною 11 статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано будь-яких доказів поважності причин пропуску строку позовної давності суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості у розмірі 19 505,40 грн. Також, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності й до зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, оскільки про це заявлено стороною у спорі представником ПАТ КБ «Приват Банк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed