Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач 02 вересня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-6). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 квітня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступником якого є Публічне\~акціонерне товариство «Дельта Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 151/ФКВ-07, відповідно до умов якого банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 42\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12,50% річних, строком користування до 17 квітня 2017 року. Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобовязань відповідачка не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у звязку із чим, станом на 28.07.2015 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 326\~035,21 грн., з якої: тіло кредиту 285\~243,63 грн., відсотки 38\~280,26 грн., пеня 2\~511,32 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 326\~035,21 грн., з якої: тіло кредиту 285\~243,63 грн., відсотки 38\~280,26 грн., пеня 2\~511,32 грн. Позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов (а.с.54). Відповідачка та її представник за договором адвокат [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечували. У задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст рішення складений 15 лютого 2016 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. За змістом ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступником якого є Публічне\~акціонерне товариство «Дельта Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 151/ФКВ-07, відповідно до умов якого банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 42\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12,50% річних, строком користування 240 місяців та датою повернення 17 квітня 2017 року (а.с.7-13). 18 квітня 2007 року між сторонами було укладено додатковий договір №151/1 до кредитного договору № 151/ФКВ-07 від 18.04.2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили реквізити для списання коштів для повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом (а.с.14). Згідно наданої позивачем довідки від 28.07.2015 року, станом на 28.07.2015 року заборгованість по кредитному договору № 151/ФКВ-07 від 18.04.2007 року становить 14\~664,12 доларів США, що в еквіваленті становить 323\~523,89 грн. (а.с.15). 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON], за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» передав право вимоги за кредитним договором № 151/ФКВ-07 від 18.04.2007 року укладеним із [PERSON] (а.с.25-29,30). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст..527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Із наданих відповідачкою копій платіжних доручень вбачається, що починаючи із моменту отримання кредитних коштів [PERSON] належним чином виконує свої зобовязання за кредитним договором, сплачуючи платежі встановлені кредитним договором (а.с.68-128). Суд зауважує, що не незважаючи на покладений обовязок доказування, відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивачем взагалі не надано жодних достовірних, достатніх, допустимих та належних доказів щодо заборгованості відповідачки. Згідно наданої позивачем довідки від 28.07.2015 року про розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 151/ФКВ-07 від 18.04.2007 року, прострочена заборгованість: по тілу кредиту відсутня, по відсоткам становить 1\~615,55 доларів США, комісія 0 доларів США, пеня 2\~511,32 грн. Крім того, в даній довідці взагалі не зазначено період нарахування пені та відсотків, чітко не зазначено чи наявна заборгованість за тілом кредиту чи відсутня. Враховуючи те, що позивачем не надано повного та розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 151/ФКВ-07 від 18.04.2007 року, суд ставить критично до даної довідки, а тому не приймає її як достатній та належний доказ. Інших доказів, що підтверджували б порушення [PERSON] умов кредитного договору позивачем не надано. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01.09.2015 року), з позивача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 4\~890,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed