Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач 09 грудня 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину посилаючись на те, що 07 серпня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Стосунки між сторонами не склались, у вересні 2013 року відповідач залишив сім'ю, покинувши її та дитину, та проживає окремо. На даний час відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її утримання щорічні додаткові витрати у розмірі 3000 грн. на оздоровлення спільної дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до 17 серпня 2015 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в сумі 1500 грн. щомісячно, щорічні додаткові витрати в сумі 3000 грн. та аліменти на її утримання в сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він після припинення спільного проживання допомагає продуктами, речами та грошима; продовжує гуляти з дитиною, але позивач постійно влаштовує сварки. Він є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію в сумі 879 грн., а також працює в КП «ОВ» - підприємстві інвалідів Союзу Організацій Інвалідів України, отримуючи заробітну плату в сумі 1508 грн., тому в нього немає можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. Крім того, дитина повністю здорова та не потребує додаткових витрат викликаних особливими обставинами. Позивач є здоровою і енергійною жінкою, яка працює в діючій компанії ПП «Компанія Дінай», а тому вона не може вважатись непрацездатною особою. А також зазначає, що його матір є інвалідом ІІ групи, перенесла інфаркт та має ряд хвороб, в зв'язку з чим потребує його фізичної та фінансової допомоги. Тому просить суд встановити розмір аліментів на дитину в твердій сумі - 516 грн., що відповідало б 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в решті позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 07 серпня 1999 року зареєструвала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Довідкою ЖБК «Арсеналець-9» від 27 листопада 2013 року підтверджується, що [PERSON] на даний час проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] хоча і працює в ПП «Компанія Дінай», але з 05.10.2012 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с.7). Відповідач є інвалідом ІІ групи з дитинства на отримує пенсію (а.с.34, 33). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 та ч. 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що в нього немає змоги сплачувати аліменти на утримання дитини саме в тій твердій грошовій сумі, в якій просить позивач, оскільки отримує не високу пенсію та заробітну плату, надає матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері, яка є інвалідом ІІ групи, перенесла інфаркт та має ряд хвороб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем в судовому засіданні не додано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 1500 грн. щомісячно та на її утримання в сумі 1000 грн. щомісячно. В той же час, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований в КП «ОВ» - підприємстві інвалідів Союзу Організацій Інвалідів України, тому у суду відсутні підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч.2 ст. 191 Сімейного кодексу України). Оскільки, позивачем в судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, а також доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача у вересні 2013 року, а тому суд позбавлений можливості стягнути аліменти з 01 вересня 2013 року, оскільки з позовом позивач звернулась лише 05 грудня 2013 року (а.с.10). При визначенні розміру аліментів, суд враховує також той факт, що відповідач має на утриманні непрацездатну матір-пенсіонера [PERSON], [INFO], яка є інвалідом ІІ групи, перенесла інфаркт, перебуває на обліку в онкодиспансері, хворіє на цукровий діабет, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги від сина (а.с.35, 36, 37, 38, 39, 40). Отже, з врахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача щорічних додаткових витрат у розмірі 3000 грн. на оздоровлення спільної дитини, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» п. 18 роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій сумі. Так, позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні не було вказано, які саме додаткові витрати, викликані особливими обставинами (розвитком дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) були нею понесені або витрати на оздоровлення дитини нею передбачені в майбутньому, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial