Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач 07 вересня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 грудня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~500966342, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 38\~310,70 грн., який відповідач зобовязався повернути та сплатити відсотки за його користування у встановлені договором строки. Позивач свої зобовязання виконав, - кредит надав. Але, станом на 09.08.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 45\~978,56 грн., з якої: заборгованість за кредитом 37\~589,13 грн.; заборгованість по відсотках 3\~005,06 грн.; штраф 1\~039,95 грн.; заборгованість по комісії 4\~344,42 грн. Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 45\~978,56 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], не зявився. Про час, місце та день судового засідання був сповіщений у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.45). Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату (а.с.47). Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі анкети-заяви на отримання кредиту, 08 грудня 2014 року між ПАТ\~«Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~500966342, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 38\~310,70 грн., зі сплатою процентів за користування у розмірі 15,99% річних, строком повернення кредиту 09.12.2019 року (а.с.\~6-9,13). Згідно п.2.8. кредитного договору, комісійна винагорода банку за період з 2-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом становить 1,89% від суми кредиту. Однак, в порушення умов договору, відповідачка свої зобовязання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.08.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 45\~978,56 грн., з якої: заборгованість за кредитом 37\~589,13 грн.; заборгованість по відсотках 3\~005,06 грн.; штраф 1\~039,95 грн.; заборгованість по комісії 4\~344,42 грн. (а.с.17). Позивач повідомляв [PERSON] про наявність заборгованості та необхідністю її сплатити шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту від 25.08.2015 року (а.с.19). Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та виходячи із того, що рішення суду має бути законним та справедливим, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №\~500966342 від 08.12.2014 року в сумі 45\~978,56 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, враховуючи те, що позов задоволено частково з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 459,79 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved