Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 21.06.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 070-22-61/06, відповідно до якого [PERSON] надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 35\~000, 00 Євро. Банк свій обовязок відповідно до умов договору виконав у повному обсязі, а відповідач зобовязання по кредитному договору виконує неналежним чином, в результаті чого станом на 18.07.2017 року має прострочену заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом 15 023, 39 Євро, сума заборгованості за відсотками 4 493, 70 Євро. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаним договором, 21 червня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №21-06/06-1 та між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №21-06/06-2; між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Договір іпотеки. Відповідно до умов Договорів поруки поручителі поручилася за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Умовами договору надано право кредитору вимагати виконання зобовязання з повернення кредиту у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Зважаючи на те, що [PERSON] умови кредитного договору № 070-22-61/06 від 21.06.2006 року не виконуються, в результаті чого утворилась заборгованість на загальну суму 19 517, 09 Євро, банк змушений звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними мотивуючи тим, що їй, як споживачеві, не було надано жодної інформації у встановленій законодавством письмовій формі щодо запропонованих кредитних умов; кредитор при укладенні кредитного договору навмисно, шляхом замовчування, приховав від неї наявність інших, альтернативних обставин кредитування, інформованість про які істотно вплинула на вибір нею умов отримання кредиту, його використання та повернення. Крім того, починаючи з 2006 року по даний час курс євро по відношенню до гривні зріс більш як у пять разів, однак, кредитор не повідомляв її, як споживача, про таке збільшення, що призвело до неймовірного фінансового навантаження та зумовило неможливість виконання взятих на себе за договором зобовязань. Також кредитний договір містить несправедливі умови в частині відповідальності сторін за порушення взятих на себе зобовязань. Крім того, зазначає, що кредитор під писком змусив її підписати Додаткову угоду № 1 від 31.10.2008 року про підвищення процентної ставки до 13, 0 %. За таких обставин, вважає, що договір підлягає визнанню недійсним в цілому з моменту його укладення. ПАТ «Укрсоцбанк» у запереченнях на зустрічний позов зазначає, що позичальник при підписанні кредитного договору та додаткової угоди до нього була ознайомлена з умовами кредитування та графіком сплати коштів, про що свідчить її підпис. Щодо курсу Євро та його росту, то банк жодним чином не має відношення не до курсу, не до його коливання. Євро валюта, грошова одиниця, визначена сторонами договору під час його підписання. З врахуванням зазначеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, заявлених у зустрічному позові та застосувати наслідки спливу позовної давності. Заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.06.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 070-22-61/06 відповідно до якого останній надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на поточні потреби грошові кошти в сумі 35 000 Євро зі сплатою 10, 5 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно встановленого графіка, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості по кредиту до 20.04.2021 року. 31.10.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту № 070-22-61/06 від 21.06.2006 року, відповідно до якої, зокрема, визначено з 31.10.2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 13, 0 % річних. 23.08.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до Договору кредиту № 070-22-61/06 від 21.06.2006 року, відповідно до якої, зокрема, визначено з 23.08.2012 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 12, 25 % річних. Факт видачі кредиту підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.20). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія субєкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно п.п. 3.3.5, 3.3.8 кредитного договору позичальник зобовязаний суворо дотримуватися положень цього договору, а також договорів, визначених в п. 1.3 цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, кредитор має право вимагати виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. Однак, відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобовязання належним не виконувала і станом на 18.07.2017 року у неї перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 19\~517, 09 Євро, в т.ч., заборгованість за кредитом 15\~023, 39 Євро, заборгованість за відсотками 4\~493, 70 Євро. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за вказаним договором, 21 червня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №21-06/06-1 та між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №21-06/06-2; між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Договір іпотеки. Відповідно до умов Договорів поруки поручителі зобовязалися перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Статтею 2 договорів поруки регламентовано зміст зобов'язання, забезпеченого порукою, а саме повернення кредиту у сумі 35 000,00 Євро згідно з графіком платежів з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 20.04.2021 року. Як визначено ст. 638 ЦК України сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору поруки, про що свідчать підписи кредитора, поручителів. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається із матеріалів справи, 17.08.2017 року за вих. № Б 17.08/15 на адресу позичальника та поручителів направлялися вимоги про усунення порушень, відповідно до яких ПАТ «Укрсоцбанк» вимагало від позичальника у строк до 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з моменту отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти, комісії за користування кредитом і нараховані штраф/пеню, які в добровільному порядку задоволені не були. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених у главі 50 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У пункті 24 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи викладене, а також те, що позичальник свої зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 19\~517, 09 Євро кредитної заборгованості є законними та обґрунтованими. Щодо зустрічного позову. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, за змістом ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, допустимої, достовірної та своєчасної інформації щодо наданих послуг. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 було розяснено, що положення п.п. 22, 23 ч.1 ст. 11 Закону України № 1023-ХІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІ) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Щодо посилань позивача за зустрічним позовом на те, що банк не попередив його про ризики фактичного подорожчання кредиту, то у пунктах 15,16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Тому банк, сам не міг передбачити фактичне подорожчання кредиту і повідомити про це позивача. Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору. Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Вирішуючи справи про визнання кредитних договорів недійсними, суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК (статті 1048 - 105 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та держав регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, суди мають встановлювати такі обставини: досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору, мета, сума і строк кредит умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язані позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення і договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержані письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Разом з тим, кредитний договір, договір іпотеки та договори поруки укладені в письмовій формі, підписані повноважними особами, містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. При їх укладанні сторони знали про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджували їх. У разі незгоди з умовами кредитного договору [PERSON] мала можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом остання не скористалась, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору на час його укладання. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення договорів суду не надано, а тому суд приходить до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті15,16,20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що трирічний строк позовної давності почався з дати укладення кредитного договору 21.06.2006 року та закінчився 20.06.2009 року. Зустрічний позов подано до суду 29.11.2017 року. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд про застосування строків позовної давності. Відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні. Між тим, враховуючи безпідставність зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 8\~824, 04 грн. підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved