Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач 05 жовтня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2007 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO], до її повноліття. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 липня 2016 року з позивача на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. Крім того, на утриманні позивача знаходиться мати [PERSON], яка є непрацездатною за віком і потребує матеріальної допомоги. Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих з позивача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2007 року, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2007 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Позивач працює водієм навантажувача у ТОВ «Логістик Юніон», загальна сума доходу за період з лютого 2017 року по липень 2017 року становить без урахування аліментів становить 40583,39 грн. (а.с. 66). Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. № 789-ХІІ, ч. 7 ст. 8 СК України, передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч. 9 ст. 7 СК України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а саме: доказів того, що на його утриманні знаходиться мати [PERSON] Таким чином, докази, на які посилався позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів, не дають підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів, оскільки вказані ним обставини не можуть бути підставою для надання переваги у матеріальному забезпеченні однієї дитини порівняно з дітьми, щодо яких ставиться питання про зменшення розміру аліментів. Отже, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed