Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивач 02 серпня 2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 листопада 2016 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання позивача відповідач не надає, тому позивач змушена звертатись до суду. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь та на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною віку трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надав суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що він надає позивачу значну допомогу на утримання дитини, а позивач усіляко перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Фактичні обставини справи вказують на неможливість відповідача утримувати позивача, оскільки він не в змозі забезпечити себе навіть самим необхідним. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2016 року (а.с. 6). Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На теперішній час позивач проживає разом зі своєю малолітньою донькою, займається її вихованням та утриманням (а.с. 5, 8). Позивач перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує допомогу в розмірі 860,00 грн. щомісячно (а.с. 10). Суд вважає, що розмір аліментів, який позивач просить стягнути з відповідача на її користь та на її утримання в розмірі ј частини доходів відповідача необґрунтовано завищено та в порушення вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідач працює ст. інспектором з особливих доручень інспекторського відділу УОАЗОР Головного управління Національної поліції в Луганській області, сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини грошового забезпечення (а.с. 32). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги те, що донька сторін [PERSON] малолітня, [INFO] , трирічного віку не досягла, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час не працює та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною віку трьох років. Відповідно з ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 79 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] та на її утримання з дня подання позову, тобто з 02 серпня 2021 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 908,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial