Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] у 2007 році було укладено кредитний договір згідно якого нею отримано кредит у розмірі 29000 доларів США на термін до 19.01.2027 року. В забезпечення виконання зобовязання за Договором було укладено Договір поруки, укладеним з поручителем [PERSON] Позивач виконав умови договору надавши кредитні кошти. Відповідачі зі своєї сторони порушили умови договору та мають заборгованість. [PERSON] подала зустрічний позов до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору, посилаючись на те, що банк не надав їй як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору та іншу важливу інформацію при укладанні договору, чим ввів її в оману стосовно загальної вартості кредиту та відповідальністю за несвоєчасну сплату чергових платежів. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідачів існуючу заборгованість в задоволенні зустрічного позову просив відмовити та надав заяву про застосування строку позовної давності. В подальшому в судове засідання не зявився подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, що стосується зустрічного позову уточнили позовні вимоги відмовившись від позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки та визнання не дійсним додаткову угоду. В судових дебатах представник просив визнати договір не укладеним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали просили в задоволенні первісного позову відмовити з тих підстав, що банк підвищив відсоткову ставку по кредиту без узгодження з нею, вимоги за зустрічним позовом вирішити відповідно до чинного законодавства. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного. Так, судом встановлено, що 19.01.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № KIF0GK00832901, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 29000 доларів США на придбання квартири, а також у розмірі 5940 дол. США на сплату страхових платежів на термін до 19.01.2027 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 0,84 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання позичальником [PERSON] за Договором № KIF0GK00832901 між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № KIF0GK00832901/1 від 19.01.2007 року, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, що обумовлено п.2 зазначеного Договору поруки. Станом на 15.04.2015 року відповідачі мають прострочену заборгованість в розмірі 25544,59 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2015 року (за курсом 22,92) складає 585482 грн., яка складається з: 23223,93 дол. США заборгованості за кредитом, 1953,86 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 174 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 192,80 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Про існуючу заборгованість відповідачам було направлено на їх адресу письмову вимогу із зазначеним невиконаних зобовязань за кредитним Договором, однак дана вимога була проігнорована та не виконана. Під час розгляду справи [PERSON], надані пояснення про те, що вказаний кредитний договір вона не підписувала і заявила клопотання про призначення експертизи. Ухвалою суду від 09.12.2015 року було призначено судову почеркознавчу експертизу. За клопотанням експерта ухвалою суду від 15.01.2016 року було витребовано у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК оригінал кредитного договору №KIFOGK00832901 від 19.01.2007 року укладений між Банком і [PERSON] Ухвала суду не була виконана Банком, в звязку з чим, експертом повернуто виконання ухвали суду про призначення експертизи без виконання. Представник банку до суду не зявився та будь-яких пояснень з цього приводу не надав, обмежившись лише листом про те, що свої позовні вимоги підтримують та просять справу слухати у їх відсутність, що позбавило можливості суд встановити факт існування вказаного кредитного договору. Відповідно до п.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у ого визнанні. Враховуючи, що представником банку не надано експерту оригінал вказаного кредитного договору, без якого неможливо провети експертизу, а також враховуючи, що даний оригінал договору небуло надано і для огляду в судове засідання то у суд вважає, що представником Банку не надано суду належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог. Даний кредитний договір є основним доказом по справі і не надання його є підставою для відмови в задоволенні позову. Також, позивачем предявленна вимога до поручителя відповідача [PERSON], суд не вбачає підстав для їх задоволення. Так, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обовязку. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Як, встановлено в судовому засіданні, Банком було змінено відсоткову ставку, що передбачена зазначеним кредитним договором але про це небуло повідомлено поручителя. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч.1 ст.559 ЦК України). Що стосується зустрічного позову, представником Банку подано заяву про застосування строку позовної давності, яка підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до суду з позовом до Банку про визнання незаконними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2012 року у задоволенні позову [PERSON] до ЗАТ КБ «Приват Банк» про визнання незаконними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором було відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.09.2012 року рішення Фастівського міськрайонного суду від 27.06.2012 року залишено без змін. Відповідно до п.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За аналізом наведених правих норм, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів, в розумінні ст.58,59 ЦПК України, на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності [PERSON], її представником суду не надано, а відтак в задоволені заявлених вимог за даним позовом слід відмовити. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Outcome: dismissed