Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» у травні 2014 року звернулось до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором куплі-продажу квартири ([ADDRESS]) від 06.02.1997 року у сумі 161126 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості за договором у сумі 150801 грн. 38 коп., трьох відсотків річних у сумі 10324 грн. 70 коп. за користування грошовими коштами за період з 06.02.2012 року по 20.05.2014 року. Представник позивача у судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Одночасно представник подав до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог від 26.09.2014 року, згідно якої просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість у сумі 179956 грн. 31 коп., яка складається з 166770 грн. 10 коп. заборгованості за договором куплі-продажу квартири, 13186 грн. 21 коп. - трьох відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 06.02.2012 року по 25.09.2014 року (включно). Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.1997 року було укладено договір куплі-продажу квартири [ADDRESS] між закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця» та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно приписів Закону України «Про акціонерні товариства» від 06.06.2012 року закрите акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» змінило власне найменування на приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця». Як вбачається з відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС у м. Києві від 04.06.2014 року відповідач [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до пункту 4 згаданого договору продаж квартири здійснено за 41 531 гривень, що на момент здійснення операції складало 21 930 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору, що на день укладення договору відповідає офіційному курсу НБУ гривні до долару США. Відповідно пункту 5 Договору покупці повинні сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення зазначеного договору. Кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати вартості квартири настав відповідно - 06.02.2012 року. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 30 травня 2012 року у справі №6-59830вов10 між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншими, пункт 4 зазначеного договору фактично визнано дійсним та встановлено допустимість використання у розрахунках грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин. Відповідно до ч.1 ст. 3607 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-26110св12 за позовом ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON], [PERSON] встановлено, що належним виконанням зобов'язань за договорами куплі-продажу квартир у будинку [ADDRESS] є внесення покупцями квартир грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. Таким чином, належним виконанням зобов'язань за договором куплі-продажу квартири слід вважати таку сплату в гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту визначеної вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. Предметом розгляду даної справи є аналогічний договір куплі-продажу квартири у будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд приходить до висновку, про те, що обставини пов'язані з тлумаченням п. 4 договору куплі-продажу та терміну «умовних одиницях» є встановленими і не підлягають доказуванню. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658 встановлено, що зокрема: належним виконанням зобов'язань за даним договором куплі-продажу слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначених у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів. Зазначеним рішенням Апеляційного суду міста Києва встановлено, що договором від 06.02.1997 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» проведені виплати на загальну суму 9052 доларів США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів, що заборгованість з оплати вартості квартири становить 12 878 доларів США. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільних справах» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК). Зважаючи на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року фактично встановлено заборгованість [PERSON], [PERSON], [PERSON] перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» за наведеним вище договором, тому такі обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, належним виконанням зобов'язань [PERSON], [PERSON], [PERSON] за договором куплі-продажу квартири [ADDRESS], необхідно вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується за офіційним курсом НБУ долара США до гривні станом на день подання позову або подання заяви про збільшення/змешення позовних вимог у подальшому тощо. Встановлено, що остаточний строк виконання зобов'язань з оплати вартості квартири минув 06.02.2012 року, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] не виконали зобов'язань з оплати вартості квартири і їх заборгованість перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» станом на 26.09.2014 року становить 166770 грн. 10 коп. (основний борг). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи із змісту ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України вказує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошової суми розраховуються за період з 06.02.2012 року по 05.02.2013 року (що становить один рік), 12878 доларів США х 0.03 (три відсотки річних за вказаний період) =386,34 доларів США., за період з 06.02.2013 року по 05.02.2014 року (що становить один рік), 12878 доларів США х 0,03 (три відсотки річних за вказаний період) = 386,34 доларів США., за період з 06.02.2014 року по 25.09.2014 року, що становить 103 дні, 12878 доларів США х 0.03 (три відсотки річних за вказаний період) / 365 днів х 232днів = 245,56 доларів США. Таким чином, три відсотки річних від простроченої [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошової суми за період з 06.02.2012 року по 25.09.2014 року (включно) складають: 386,34 доларів США + 386,34 доларів США + 245,56 доларів США = 1018,24 доларів США, що згідно офіційному курсу НБУ гривні до долару США (12,95 грн. за 1 долар США) становить 13186 грн. 21 коп. З огляду на наведені розрахунки, загальний розмір заборгованості станом на 26.09.2014 року складає: 166770 грн. 10 коп. (сума основного боргу) + 13186 грн. 21 коп. (три відсотки річних) = 179956 грн. 31 коп. Водночас згадану суму заборгованості у розмірі 179956 грн. 31 коп. суд вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів пропорційно до їх частки у придбаній квартирі, а саме у розмірі 1/3 частки від загальної суми заборгованості (по 59985 грн. 43 коп. з врахуванням трьох відсотків річних) виходячи з того, що відповідачі (покупці) згідно п. 1 договору куплі-продажу квартири від 06.02.1997 року придбали зазначену квартиру у рівних долях кожному, тому кожен з покупців повинен виплатити продацю (позивачеві) повну вартість саме своєї частки у квартирі з огляду на те, що ні наведеним договором куплі-продажу квартири, ні законом содідарної відповідальності у цих правовідносинах не визначено. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги частково ґрунтуються на приписах закону, тоді як обставини справи підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.У зв»язку з неведеним Суд вважає за необхідне судові витрати також присудити з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial