Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Подружжя [PERSON] звернулись до суду з заявою відповідно до ст. 234 ЦПК України: у порядку окремого провадження розглядаються також страви про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні заявники підтримали свою заяву, в обґрунтування якої зазначили, що з 24 липня 2010 року вони зареєстрували шлюб. 20 серпня 2011 року у них народився син - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин. З кінця лютого 2014 року вони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Син проживає з матірю, відповідач добровільно оказує матеріальну допомогу на утримання сина. Вони дійшла до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини, заявники просять суд розірвати шлюб між ними, на зміні прізвища на дошлюбне заявниця не наполягає. Вислухавши пояснення заявників, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 24 липня 2010 року у Запорізькому міському відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 524. Подружжя мають двох неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] який проживає з матірю, відповідач добровільно оказує матеріальну допомогу на утримання сина. Відносно утримання та виховання сина подружжя [PERSON] склали договір між батьками, щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який укладений 06 липня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], реєстровий № 274. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Заявниками підтверджено, що вони з кінця лютого 2015 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, вони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, небажання заявників продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. На підставі викладеного та

Outcome: approved