Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач 07.06.2018 р. звернувся в суд в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO]. Заявлений позов обґрунтовував тим, що до комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА 10.05.2018 р. звернулася [PERSON] із заявою, у якій просила розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав своєї дочки [PERSON] щодо малолітнього внука [PERSON], [INFO]. За результатами вивчення даного питання встановлено, що відомості про батька малолітнього [PERSON] в актовому записі про його народження записані за вказівкою матері згідно ч.1 ст.135 СК України. Відповідач та її малолітній син зареєстровані за місцем проживання [INFO], де також зареєстровані батьки відповідача та її старший брат. Відповідач, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, часто пропадає з дому, своїм маленьким сином не опікується, залишаючи його на своїх батьків, які здійснюють догляд за внуком. Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА своїм рішенням від 22.05.2018 р. вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач не зявилася ні в підготовче, ні в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований разом з матірю [PERSON], яка є відповідачем у справі, по вул. Грушевського, 20 в с. Березівка Тисменицького району Івано-Франківської області, та разом з батьками відповідача [PERSON], [PERSON] та братом відповідача [PERSON], що підтверджується довідкою Березівської сільської ради від 04.05.2018 р. № 240 (а.с.11). Згідно довідки Березівської сільської ради від 04.05.2018 р. № 239 (а.с.13) відомості про батька малолітнього [PERSON] в актовому записі про його народження записані за вказівкою матері згідно ч.1 ст.135 СК України. Встановлено, що відповідач, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, часто пропадає з дому, своїм маленьким сином не опікується, залишаючи його на своїх батьків, які здійснюють догляд за внуком. Вказані обставини підтверджуються характеристикою відповідача, наданою Березівською сільською радою (а.с.14), та актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 04.05.2018 р. (а.с.15). Відповідно до висновку № 06-18/02-20 від 22.05.2018 р. комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] (а.с.4-5). Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню малолітнього сина [PERSON], не спілкуючись з ним у обсязі, необхідному для його нормального розвитку та самоусвідомлення, не піклуючись про здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток сина, не проявляючи щодо нього материнської турботи і піклування, не надаючи йому належного матеріального утримання. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні права малолітнього сина відповідача, яка усунулася від виконання обовязків щодо виховання та розвитку своєї дитини, на належне батьківське виховання. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини.\~Держави-учасниці\~зобовязуються забезпечити\~дитині такий\~захист і\~піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обовязки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб,\~які відповідають\~за неї\~за законом,\~і з\~цією метою\~вживають всіх\~відповідних законодавчих\~і адміністративних\~заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ч.3\~ст.11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» предметом\~основної турботи\~та основним\~обовязком батьків\~є забезпечення\~інтересів своєї\~дитини. У відповідності з вимогами ст.150 СК України батьки зобовязані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сімї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини;\~батьки зобовязані\~піклуватися про\~здоровя дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток; батьки зобовязані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя; батьки зобовязані поважати дитину. Статею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; дитина має\~право противитися\~неналежному виконанню\~батьками своїх\~обовязків щодо\~неї;\~дитина має\~право звернутися\~за захистом\~своїх прав\~та інтересів\~до органу\~опіки та\~піклування,\~інших органів\~державної влади,\~органів місцевого\~самоврядування та\~громадських організацій;\~дитина має\~право звернутися\~за захистом\~своїх прав\~та інтересів\~безпосередньо до\~суду,\~якщо вона\~досягла чотирнадцяти\~років. Згідно вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків\~від виконання\~батьківських обовязків\~є підставою\~для покладення\~на них\~відповідальності,\~встановленої законом. У відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З огляду на викладене, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає обґрунтованим заявлений позов та приходить до висновку про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина. З відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. \~ \~ \~ \~На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989\~р. (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21\~грудня 1995\~р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 150, 152, 155, 164 ч.1 п.2 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved