overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач 02 квітня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з листопада 2011 року. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року. Шлюб зареєстрований відділом РАГС Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 407 /а.с.6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні відповідачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з листопада 2011 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач 02 квітня 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 25.07.1992 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Сторони не підтримують подружні стосунки з серпня 2013 року, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач в судовому засіданні погодився на розірвання шлюбу, оскільки примирення не дало результатів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 25 липня 1992 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.4). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що з серпня 2013 року сторони не підтримують подружні стосунки та спільного господарства не ведуть. Враховуючи, що відповідач заперечував проти розірвання шлюбу судом було надано строк для примирення терміном три місяці. Після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося. Отже, суд вважає, що наміри суду примирити сторін не дали позитивних результатів, а тому збереження сім'ї є неможливим. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач 02 квітня 2014 року звернулася до суду із позовом, посилаючись на ту обставину, що з відповідачем по справі одружилися 13 листопада 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 61, місце реєстрації Зимогір`ївська міська Рада Слов`яносербського району Луганської області. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, щомісячно. Позивачка позов підтримала в повному обсязі. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач допитаний по окремому дорученню Тальнівським районним судом Черкаської області з позовом згоден. Не заперечує проти слухання справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими повному задоволенню. Згідно ст. 180 СК України «Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Згідно ст. 182 СК України «При визначені розміру аліментів» суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст. 10 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». Згідно ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях». Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, позивача і платника аліментів. Відповідач працездатний, однак не надає матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини. Позивачка, займається вихованням дитини, та син знаходяться на її утриманні. Суд вважає стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 02.04.2014 року до його повноліття, щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач 02 квітня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що з 25 грудня 2010 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №769. Від подружнього життя дітей не мають, однак відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з березня 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 25 грудня 2010 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №769../а.с.4/ Від подружнього життя дітей не мають, однак відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС. Встановлено, що з березня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач 02 липня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованих 37446 гривень 25 копійок за надання технічного обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та витрат на утримання будівлі та прибудинкової території, а також нарахованих 5680 гривень 98 копійок інфляційної складової боргу, 4740 гривень 13 копійок три проценти річних, посилаючись на те, що відповідач добровільно не сплачував зазначену суму, тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача на користь позивача зазначених сум. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач позовні вимоги не визнав та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 березня 2008 року між позивачем, з однієї сторони, та відповідачем, з другої сторони, був укладений комплексний договір 10-А-6-Б на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та витрат на утримання будівлі та прибудинкової території БПО №3, відповідно до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання обслуговувати будівлю та прибудинкову територію за адресою : [ADDRESS], а відповідач своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах , передбачених договором ( а. с. 5-7 ). Станом на 01 січня 2014 року у відповідача виникла перед позивачем заборгованість по сплаті за надання технічного обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та витрат на утримання будівлі та прибудинкової території в сумі 37446 гривень 25 копійок за період з грудня 2009 року по лютий 2011 року, тому позивач нарахував 5680 гривень 98 копійок інфляційної складової боргу та 4740 гривень 13 копійок три проценти річних ( а. с. 9 ). Відповідно до ст. 257 ЦК України та ч. 1 ст. 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає встановленим факт того, що позивач довідався про несплату відповідачем нарахованих позивачем сум по сплаті за надання технічного обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень та витрат на утримання будівлі та прибудинкової території в березні 2011 року, а тому для позивача перебіг строку позовної давності починається з 01 квітня 2011 року і закінчився 01 квітня 2014 року. Враховуючі те, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності більш як три місяці , тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити на підставі пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач 02 липня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 10.04.2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] Але через різні погляди на шлюб та життя, постійні конфлікти, суперечки, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, у зв'язку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10.04.2010 року, актовий запис № 56 від 10.04.2010 року, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність (а.с.24). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області (а.с.17). Від цього шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, оскільки сторони не проживають разом з 2012 року, а з 2013 року відповідач [PERSON] почав проживати з іншою жінкою, тому позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач 02 липня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що відносини в шлюбі не склались через різні погляди на життя та несумісність характерів. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову не заперечував. Таким чином, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 листопада 2005 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Атмосфера в сім'ї склалася така, що призвела до повного відчуження, внаслідок чого шлюбно-сімейні відносини припинилися. Спору про поділ спільного майна подружжя немає. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

позивач 02 липня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що між сторонами 14.06.1997 року було укладено шлюб, від шлюбу у подружжя народилася дитина син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача, батько разом із сім`єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач, як батько дитини кошти на утримання сина позивачу не надає. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 07\~липня 2021 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до судового засідання на 29 липня 2021\~\~року (а.с.14-15). В судове засіданні позивачка не з`явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, на позовних вимогах наполягає з підстав, викладених у позові. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності або відкладення розгляду справи, відзив не надав. \~ \~ \~ \~При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України при винесенні заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач 02 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. З 01.09.2012 року позивач є студенткою III курсу денного відділення ДВНЗ «Дніпропетровський індустріальний коледж», де навчається на бюджетній основі, та потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Просила стягувати з нього аліменти у розмірі 365 грн. щомісячно, до досягненням нею 23 років. Від позивача надійшла письмова заява з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Встановлено, що [PERSON] є студенткою третього курсу денного відділення на бюджетній основі ДВНЗ «Дніпропетровського індустріального коледжу», термін навчання з 01.09.2012 р. по 30.06.2016 року (а.с.5) і потребує матеріальної допомоги. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їх утримання застосовуються норми ст. 191 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 365 грн. щомісячно, на утримання повнолітньої доньки до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи з 02 лютого 2015 року, оскільки повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати. В силу ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 243,60 необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved