Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача 49665,71 грн. у рахунок відшкодування витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 09.12.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Volkswagen Transporter, д/н. АХ 7262 СМ під керуванням відповідача. Згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 19.02.2015 року відповідача було визнано винним у порушенні правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen Transporter» було завдано технічних пошкоджень. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, зазначений автомобіль, що належав ПАТ КБ «Приватбанк, був застрахований ПАТ «СК «Інгосстрах» згідно договору майнового страхування, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем. За вказаною дорожньо-транспортною пригодою ПАТ «СК «Інгосстрах» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов договору страхування, страхове відшкодування в сумі 49665,71 грн. У звязку з тим що відповідач винний у вчиненні ДТП, а позивач відшкодував завдану шкоду, останній просить стягнути з [PERSON] суму понесених фактичних витрату розмірі 49665,71 грн. Відповідачем надано до суду відзив на позов із зазначенням повного заперечення щодо заявлених вимог. Позивачем надано до суду відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на ст. 1172 ЦК України, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач працював водієм-інкасатором у ПАТ КБ «Приватбанк», керував службовим автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н. д/н. АХ 7262 СМ і виконував службові обовязки. Представник третьої особи АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився про час та дату судового засідання повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.12.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Volkswagen Transporter, д/н. АХ 7262 СМ під керуванням відповідача. Згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 19.02.2015 року (справа № 635/18/15-ц), відповідача було визнано винним у порушенні правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen Transporter» було завдано технічних пошкоджень. ( а.с. 6-7) На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, зазначений автомобіль, що належав ПАТ КБ «Приватбанк, був застрахований ПАТ «СК «Інгосстрах» згідно договору майнового страхування, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем. (а.с. 7-10) За вказаною дорожньо-транспортною пригодою ПАТ «СК «Інгосстрах» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов договору страхування страхове відшкодування в сумі 49665,71 грн., про що свідчить платіжне доручення № 72 від 08.01.2015 року (а.с. 25) З трудової книжки (серія, № АХ21825) виданої на імя [PERSON], заповненої 01 липня 2000 року, вбачається що останній з 11.02.2014 року прийнятий на посаду водія-інкасатора-охоронця Харківського ПРУ ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с. 64) Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до ч. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоровю у звязку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Разом з тим, частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п 7.1.2. договору страхування наземного транспорту від 20.02.2014 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ СК «Інгосстрах» зазначено, що страховим випадком визнається пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП за його участю за вини водія. Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, винний у заподіянні шкоди, може нести відповідальність перед страховиком в порядку регресу лише у випадку, коли він є власником вказаного джерела підвищеної небезпеки або на відповідній правовій підставі володіє ним. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Volkswagen Transporter», д/н. АХ 7262 СМ є ПАТ КБ «Приватбанк». ( а.с. 10) З подорожнього листа легкового службового автомобіля № 346670 від 09.12.2014 р., вбачається, що відповідач керував службовим автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н. АХ 7262 СМ та виконував покладені на нього службові обовязки. ( а. с. 65) Посилання позивача на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» не відповідає обставинам справи та п. 7.1.2. договору страхування наземного транспорту від 20.02.2014. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов'язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі вищезазначеного, встановлено, що відповідач не може нести відповідальність за завдану шкоду, оскільки на момент заподіяння шкоди знаходився в трудових відносинах між ПАТ КБ «Приватбанк», а також наслідки зазначеної дорожньо транспортної події входять до переліку страхових випадків передбачених пунктом 7 договору. Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд у задоволені позовних вимог відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, витрати позивача на оплату судового збору також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed