Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 37140,57 грн., сплачений судовий збір. Позивач посилається на те, що 16.12.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за Договором, в результаті чого станом на 04.12.2016 року загальна заборгованість позичальника становить 37140,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3109,59 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 28536,19 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3250,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процента складова) - 1744,79 грн. Представник позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не зявився, його інтереси на підставі довіреності представляє [PERSON] Представник відповідача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, застосувавши строк позовної давності. В письмових запереченнях зазначив, що його довіритель дійсно заповняв анкету щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, однак ніякої картки 16.12.2010 року не отримував та грошей не знімав. Ніяких доказів того, що саме він отримував послуги, позивачем не надано. Картки про яку зазначено в заяві від 16.12.2010 року його довіритель не отримував та ніякого кредитного договору не укладав, тому правовідносини між сторонами договору про надання банківських послуг не відбулися. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Згідно кредитного договору № б/н від 16.12.2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит в національної валюті України гривні у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованості відповідачем не сплачувалися банку кошти. При цьому, виходячи з \~розрахунку заборгованості \~за договором від 16.12.2010 року, доданого позивачем до позову, судом вбачається, що відповідачем не здійснювалася відповідна сплата за користування кредитом, про що було достеменно відомо позивачу. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов надання споживчого кредиту від 16.12.2010 року закінчився 16.12.2013 року. Позивач направив позов до суду лише 17.01.2017 року. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 16.12.2016 року вбачається, що єдиний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відбувся тільки 27.01.2014 року (а.с.5-6). Крім того, позивачем зазначено, що відповідачу наданий кредит в сумі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак довідки про те, коли саме закінчується дія банківської картки за вказаним кредитним договором від 16.12.2010 року не надана. Чи отримувалася інша картка за вищезазначеним споживчим кредитом позивачем не доведено. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено, що нечіткі та двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно вимог ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковими для неї. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за договором № б/н від 16.12.2010 року в розмірі 37140,57 грн. позивачем необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed