Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач 10.10.2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В своєму позові позивач зазначив, що на прохання [PERSON] позивач 15.07.2011 року передав [PERSON] під розписку у борг 65 000 грн на строк до 15.03.2013 року. При цьому [PERSON] власноручно письмово у розписці взяв на себе зобов'язання виплатити йому 2 % від суми позики щомісячно, та зобов'язався сплатити до 15.03.2013 року борг в загальній сумі 91 000 грн. Посилаючись на порушення відповідачем домовленості по борговому зобов'язанню, на не виконання ним своїх зобов'язань щодо повернення боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 137728 грн 50 коп. , з яких 91000 грн. - сума боргу , 121184 грн. 50 коп. - сума інфляційного індексу за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми - 34580 грн., а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та надав письмові заперечення на позов. Так відповідач зазначає, що дійсно 10.01.2011 року він зайняв у позивача 44000 грн.00 коп., які зобов'язався повернути до 11.04.2011 року, але в силу обставин не повернув. Згідно рішення № 2-1557/11 року Новоодеського районного суду від 17.06.2011 року знього на користь позивача вже стягнуто 63800 грн. 00 коп. та 758 грн. 00 коп. судових витрат. 15.07.2011 року на виконання рішення суду від 17.03.2011 року він з [PERSON] домовилися про погашення боргу до 15.0,3.2013 року та на виконання рішення суду [PERSON] добровільно, на підтвердження цього факту ним було надано розписку про погашення ним боргу на суму 65000 грн. 00 коп., натомість позивач пообіцяв відстрочити подання заяви до виконавчої служби на виконання рішення суду до 15.03.2013 року. Але, [PERSON] подав заяву та виконавчий лист до виконавчої служби на примусове стягнення з нього суми боргу в розмірі 64558 грн. 00 коп., а розписку йому не повернув. Також, зазначив, що гроші у [PERSON] не позичав та не одержував. Факту передачі грошей по розписці від 15.07.2011 року не було. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні обставин справи, 15.07.2011 року відповідач отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 65 000 грн., що підтверджується розпискою, яку відповідач написав власноруч, подана позивачем разом з позовом як доказ по справі. Згідно цієї розписки, відповідач зобов'язався повернути позивачеві взяті грошові кошти до 15.03.2013 року та користування грошовими коштами зобов'язався виплачували 2 % від фактичної суми боргу. На момент звернення позивача до суду відповідач не виконав перед позивачем свого боргового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Статтею 1046 ЦК України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником, зокрема в ній зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України. Крім того, згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Як вбачається з обставин справи, сума боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, становила 91000 грн. Згідно даним Держкомстату України, індекс інфляції з березня 2013 року по серпень 2014 року включно становить : березень 2013 року - 100,0%, квітень 2013 року - 100,0%, у травні 2013 р. - 100,1%, у червні 2013 року - 100,0 %, у липні 2013 року - 99,9 %, у серпні 2013 року - 99,3 %, у вересні 2013 року - 100,0 %, у жовтні 2013 року -100,4 %, у листопаді 2013 року - 100,2 %, у грудні 2013 року - 100,5 %, у січні 2014 року - 100,2 %, у лютому 2014 року - 100,6 %, у березні 2014 року - 102,2 %, у квітні 2014 року - 103,3 %, у травні 2014 року - 103,8 %, у червні 2014 року - 101,0%, у липні 2014 року - 100,4 %, у серпні 2014 року - 100,8%. Розмір процентів за користування коштами визначений боржником умовами договору позики від 15 липнія 2011 року у 2 % щомісячно, тому прострочення зобов'язання за 1 рік розраховується за формулою 91000х2/100=1820 грн. Таким чином, 2 % річних з березня 2013 року по жовтень 2014 року складає 34580 грн. 50 коп. (2730 грн./міс. х 19 міс. прострочення). Розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції в період з березня 2013 року по серпень 2014 року розраховується за наступною формулою: ІІ с = (ІІ - 1:100) х (ІІ - 2:100) х (ІІ - 3:100) х (ІІ - 4:100)х (ІІ - 5:100) х (ІІ - 6:100) х (ІІ - 7:100) х (ІІ - 8:100) х (ІІ - 9:100) х (ІІ - 10:100), де ІІ - 1, це індекс інфляції за перший місяць, а далі за інші місяці відповідно до нумерації. Відповідно до вищезазначених даних, сукупній індекс інфляції становить ІІ с = 100,0 х 100,0 х 100,1 х 100,6 х 100,0 х 99,9 х 99,3х 100,0 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 /100 = 113,35. А тому сума боргу з урахуванням індексу інфляцій становить 91000 грн. х113,3/100 = 103184 грн. 50 коп. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції та 2 % річних становить137728 грн. 50 коп. (91000 грн. - сума боргу + 12184 грн. 50 коп. - сума інфляційного індексу за весь час прострочення + 34580 грн. -2 % річних.). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1377 грн. 29 коп. гривень судових витрат по оплаті судового збору .

Outcome: approved