Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

ПАТ «СК «Універсальна» (надалі - СК) звернулось до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 3439,26 грн. Посилалось на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АА/4966971. 31.05.2012 року в м.Новодністровськ відбулася ДТП за участю: автомобіля «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21063», д.н. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON]. ДТП відбувася внаслідок порушення ПДР гр. [PERSON], зокрема останній, керуючи своїм автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063», д.н. [NUMBER]. 30.10.2012 року на підставі договору ПАТ «СК «Універсальна» виплатило належне страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 3439,26 грн. Просить стягнути з гр. [PERSON] на користь ПАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 3439,26 грн. Представник позивача Дорош Н.Я. в судове засідання не з'явилася, однак направила до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила судовий розгляд справи провести без присутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, якою позовні вимоги не визнав та просить розглянути справу за його відсутності. Також, подав до суду письмове заперечення на позов, в якому посилався на наступні обставини: вимога про повідомлення у трьохденний термін водієм страхової компанії про настання страхового випадку дійсно була зазначена в п.33.1.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 року редакція вищезазначеного пункту закону була змінена та відповідна вимога про повідомлення в трьохденний строк була вилучена. Даний Закон набув чинності 19.09.2011 року та діє у відповідній редакції даного пункту і сьогодні. Вважає, що будь-яких підстав для задоволення позову немає, а позивач свідомо намагається використати суд як інструмент нечесного стягнення коштів і незаконного збагачення. У той же час, незважаючи на вищезазначене, відповідач повідомляв позивача про ДТП наступного дня після ДТП, про що є відповідні докази, які є зайвими, але можуть бути надані на вимогу суду. Просить в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю. Представник позивача Дорош Н.Я. направила до суду відзив на заперечення відповідача на позов, в якому зазначила наступне: Верховним Судом України при винесенні Постанови від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14 зроблено правовий висновок, який повністю спростовує викладену відповідачем позицію. Дана правова позиція у відповідності до ст.367-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків: 12.06.2014 року між ПАТ «СК «Універсальна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АА/4966971, строк дії якого з 12.08.2011 року по 11.08.2012 року, за яким було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] гр.[PERSON] 31.05.2012 року о 18.30 год. на об'їздній автодорозі м.Новодністровськ відбулася ДТП за участю: автомобіля «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21063», д.н. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] по факту вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.06.2012 року, яка набрала законної сили, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. [PERSON] було визнано винуватим в тому, що 31.05.2012 року, приблизно о 17.00 год., в м.Новодністровськ Чернівецької області, він, керуючи автомобілем марки «Ауді А6», д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкосмті, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21063», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався попереду, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Звітом №2012-567 від 22.07.2012 року оцінювача [PERSON] про оцінку автомобіля визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «ВАЗ-21063», д.н. [NUMBER] за замовленням гр. [PERSON] визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля без врахування ПДВ становить 7748,18 грн. Страховим актом №2339/1/9317/0/0 подія ДТП кваліфікована як страховий випадок та визначено, що відшкодуванню потерпілому підлягає сума 3439,26 грн. На підставі письмової заяви [PERSON], платіжним дорученням №22132 від 30.10.2012 року ПАТ «СК «Універсальна» перераховано страхове відшкодування згідно акту №2339/1 від 22.10.2012 року на к/р [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 3439,26 грн. 01.07.2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України №1961-ІУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон). Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Згідно із підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону (у редакції, чинній до 07.08.2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону у редакції, чинній до 07.08.2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17.02.2011 року №3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону, було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений вже у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону. Проте, відповідні зміни до підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статтей 33,38 Закону (у редакції з 18.09.2011 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 цього Закону, після внесених до них змін Законом від 17.02.2011 року №3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 33 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Аналогічний правий висновок зроблено Верховним Судом України в Постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, заперечення відповідача на позов не ґрунтуються за вимогах законодавства. Відповідно до ч. ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не подав до суду докази, які підтверджують факт вжиття ним заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП. У своєму письмовому запереченні на позов [PERSON] зазначив, що він повідомив позивача про ДТП наступного дня після неї, про що є відповідні докази, які з урахуванням редакції п.33.1.2, на який посилається позивач, є зайвими в межах заявленого позову, але можуть бути надані на вимогу суду для винесення ще більш обгрунтованого рішення про відмову в позові. Тобто, відповідач в судові засідання не з'явився та докази на підтвердження своїх заперечень щодо позову надати добровільно відмовився, поклавши обов'язок щодо збирання доказів на суд, що суперечить вимогам ст.60 ЦПК України. Таким чином, заперечення відповідача на позов є необгрунтованими. Суд вважає, що наведені вище правовідносини між сторонами врегульовані ст.1191 ЦК України, а тому стягнення шкоди з відповідача повинно проводитися в порядку регресу. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, зі стягненням з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved