Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові зазначається, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 28.07.2008 р. відповідач 28.07.2008 року отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 15852 грн. 73 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 1998,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6532,98 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 6090,00 грн., ., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 731,08 грн. штраф (процентна складова). У зв'язку з зазначеними обставинами Банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.07.2008 року в розмірі 15852 грн. 73 коп., а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання 09.09.2014 р., не з»явився, надіслав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, наполягав на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення по справі в разі неявки відповідача не заперечував. Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити в позові. При цьому пояснила, що відповідач відповідно до укладеного кредитного договору повинен був вносити на рахунок банка щомісячний платіж у сумі 420 грн. в рахунок погашення кредиту. Він погашав кредит добросовісно та вносив плату різними сумами включно до 25.06.52009 року. До теперішнього часу банк ніяких претензій не мав до відповідача, не повідомляв його про наявну заборгованість. Тому у зв'язку з тим, що останній платіж відповідачем був здійснений 25.06.2009 року просила застосувати строк позовної давності. Також зазначила, що позивач мав змогу подати позов у встановлені законом строки, але продовжував нараховувати відсотки та пеню на суму боргу, таким чином безпідставно збільшуючи суму заборгованості. На підставі вищевикладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності, передбачені законодавством. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі відповідно до укладеного з позивачем кредитного договору № б/н від 28.07.2008 р. отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач щомісячно вносив на рахунок банка щомісячний платіж в рахунок погашення заборгованості, останній платіж ним було здійснено 25.06.2009 року, що підтверджується наданими суду квитанціями. Після цього відповідач не робив жодного платежу на погашення заборгованості. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позов було подано до суду 14.05.2014 р., тобто через три роки після закінчення строку передбаченого законом для звернення до суду. Доказів, що строк позовної давності пропущено з поважних причин позивачем не надано. Враховуючи зазначені обставини, а також ту обставину, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не довів тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed