Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач 02.10.2017р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який йому належить та всіх виплат на які він має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством з врахуванням компенсації і корегування в сумі 10181091 грн. 09 коп. Свої вимоги мотивує тим, що він з 1976 р. працював в ДАП «Львівські авіалінії» на посаді авіатехніка ЦТО категорії «С». 09.03.1995р. його було обрано головою Вільної профспілки інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії». На даний час він обіймає посаду голови ВПІТП. На підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16.05.2011р. у справі №2-275/11, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.08.2011р. залишено без змін, поновлено [PERSON] на роботі на посаді техніка з технічного обслуговування ПС (АІРЕО) АТБ Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» з 30 квітня 2009 року.В примусовому порядку виконавчою службою його було поновлено на займаній посаді, але до виконання посадових обовязків він допущений не був, у звязку з недопуском його на територію підприємства, тобто до робочого місця, а також адміністрація відмовилась виготовити перепустку для проходу на режимну територію аеропорту.При звільненні 30.04.2009р. йому не було видано трудову книжку, довідки про нарахування при звільненні, довідки про вислугу років та про заробітну плату за весь період роботи на підприємстві, а також відмовлено у виплаті належних йому коштів у сумі 1440,94 грн. Оскільки з 30.04.2009р. йому, як голові профспілки та працівнику підприємства, було заборонено прохід на територію підприємства, то його особисті речі досі перебувають на території підприємства, а невиплачена з 30.04.2009р. по даний час заробітна плата при звільненні використовуються відповідачем в особистих цілях. На даний час Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» перебуває в стані припинення діяльності, однак працює, не зняте з державної реєстрації, не визнавалося банкрутом в судовому порядку та ліквідатор не призначався.Згідно поданого ним розрахунку, борг середнього заробітку за весь час затримки по день подачі позовної заяви становить 10181091 грн. 09 коп. і підлягає перерахунку по день фактичного розрахунку у відповідності до ст.ст.116, 117, 235 КзЗпП України, Рішень Конституційного Суду України від 15.102013р. №8- рп/2013, № 9-рп/201З. У звязку з наведеним просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та уточнив позовні вимоги, просить стягнути з ДАП «Львівські авіалінії» заборгованість по заробітній платі, з врахуванням компенсації, індексації та корегування в сумі 489706 грн. 26 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням компенсації та коригування в сумі 2468745 грн. 47 коп. Також зазначив, що адміністрація підприємства не пропускає його на територію підприємства і при звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату по даний час, від якої він ніколи не відмовлявся. Просить позов задовольнити. Представниквідповідача в судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Представник 3-ої особив судовому засіданні позов підтримав та просить такий задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи, оглянувши справи №2-275/11 та №1309/1902/12, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту\~ст.3 ЦК України\~вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на судовий захист передбачається\~ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст.\~4, 5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свобод та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.11.1976 р. працював на посаді авіатехніка ЦТО (цех технічного обслуговування) категорії «С». 09.03.1995р. позивача було обрано головою Вільної профспілки інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії». Наказом Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» від 30.04.2009р. №91/к /а.с.5/ [PERSON] звільнено з роботи техніка з ТО ПС (АІРЕО) АТБ на підставі ст.40 п.3 КЗпП України з 30.04.2009р. за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, що виразилося в непроходженні ним у визначений термін медичної комісії, відстороненням його від роботи і оголошенням дисциплінарного стягнення, повторного непроходження медкомісії в термін, назначений Наказом №45/а. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.05.2011р. у справі №2-275/11, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.08.2011р. залишено без змін, поновлено [PERSON] на роботі на посаді техніка з технічного обслуговування ТО ПС (АІРЕО) АТБ Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» з 30 квітня 2009р.; стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь [PERSON] 51 093 грн. 42 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь держави 51 грн. 00 коп. державного мита та 120 грн. 00 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та покладення матеріальної відповідальності на службову особу, винну в незаконному звільненні - відмовлено за їх безпідставністю. На підставі вказаного рішення суду від 16.05.2011р. було видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] від 16.11.2011р. закінчено виконавче провадження №29130335 з примусового виконання виконавчого листа №2-275/11, оскільки відповідно до наказу №267/к від 08.11.2011р. [PERSON] поновлено на посаді техніка з технічного обслуговування ТО ПС (АІРЕО) АТБ Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» з 30 квітня 2009р. Із записів з трудової книжки вбачається, що 08.11.2011р. [PERSON] поновлено на посаді техніка з технічного обслуговування ТО ПС (АІРЕО) АТБ Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», а 31.01.2012р. [PERSON] звільнено у звязку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 07.11.2012р. у справі №1309/1565/12, в позові [PERSON] до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», Міністерства інфраструктури України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Вільна профспілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та інше - відмовлено за безпідставністю вимог, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.05.2013р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.09.2013р. залишено без змін. 30.12.2013р. Залізничним районним судом м.Львова винесено судовий наказ за заявою прокурора Львівської області в інтересах [PERSON] про стягнення з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» 20206 грн. 95 коп. боргу за нараховану, але не виплачену заробітну плату та 107 грн. 00 коп. судового збору, який не виконаний Державним авіапідприємством «Львівські авіалінії» по даний час. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З довідки Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» від 30.08.2011р. №849 /а.с.6/ вбачається, що заробітна плата [PERSON] в сумі 1440 грн. 94 коп. була депонована 26.08.2010р. в звязку з тим, що [PERSON] відмовлявся отримувати зарплату. З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що вказану суму заборгованості по заробітній платі відповідачем не виплачено по даний час і від отримання такої він ніколи не відмовлявся, а тому позивачем було розраховано борг по заробітній платі за весь час затримки невиплат заробітної плати з урахуванням коригування, компенсації та індексації. Згідно довідки ДАП «Львівські авіалінії» за березень 2013р., борг по заробітній платі ДАП «Львівські авіалінії» станом на 28.02.2013р. перед [PERSON] становить 20206 грн. 95 коп. Згідно даних з пенсійного фонду борг підприємства перед позивачем за період з травня 2009р. по січень 2012р. становить 20206,95 грн., а заробітна плата [PERSON] за два місяці, що передували його повторному звільненню 31.01.2012р. у листопаді 2011р. становила 2628,02 грн., а в грудні 2011р. 2781,61 грн. З розрахунку боргу №2 по заробітній платі від 05.12.2017р. вбачається, що заборгованість ДАП «Львівські авіалінії» перед [PERSON] за період з 30.04.2009р. до 31.01.2012р.по заробітній платі, з урахуванням коригування, компенсації, індексації становить 489706 грн. 26 коп. (435926 грн. 46 коп. боргу по заробітній платі з урахуванням коригування та компенсації + 739886 грн. 75 коп. індексації невиплаченої заробітної плати за квітень 2009р. 20206 грн. 95 коп., які були вже стягнуті з відповідача за судовим наказом від 30.12.2013р.). З розрахунку боргу №1 по заробітній платі за період з 31.01.2012р. до 02.10.2017р. від 09.01.2018р. вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON], з врахуванням компенсації та коригування становить 2468745 грн. 47 коп., який розрахований шляхом множення: 182943,85 грн. боргу по заробітній платі за період з 31.01.2012р. по 09.01.2018р. (1488 робочих днів за вказаний період з урахуванням даних пенсійного фонду за два місяці, що передували повторному звільненню [PERSON] множим на 122,9461 грн. заробітної плати позивача за 1 робочий день); на 5,9568 коефіцієнт коригування, який розраховано у відповідності до діючих даних на даний час норм мінімальної заробітної плати з урахуванням коефіцієнту збільшення мінімальної заробітної плати з дня звільнення по день проведення розрахунку відповідно до п.10. Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100; на 2,2654, що розраховано з індексу інфляції, який склав 226,54 % за період з 31.01.2012р. по даний час. Вказані обставини відповідач не заперечив, не надав суду довідку про розмір заробітної плати позивача, інших документів про нарахування та виплату заробітної плати, компенсаційних виплат. А тому, оскільки в порушення вимог\~ст. 82 ЦПК України відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приймає наведені позивачем обставини, як доведені. У відповідності до положень\~ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім цього, відповідно до ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Частиною 1\~статті 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також\~ст.34 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того суд враховує, що відповідно до положень\~ст.117 КЗпП\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається із розяснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що на момент звільнення із позивачем розрахунок не було проведено, тому суд вважає також підставними, та такими що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі, з врахуванням компенсації, індексації та корегування в сумі 489706 грн. 26 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням компенсації та коригування в сумі 2468745 грн. 47 коп., а всього 2958451 грн. 73 коп. У відповідності до вимог ст.141\~ЦПК\~ України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 8810 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved