Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач 05.06.2018 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту, а саме квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], померлій [INFO], та який було накладено постановою відповідача від 01.11.2006 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла її тітка - [PERSON], над якою позивача також було призначено опікуном. У встановлені законом строки [PERSON] звернулась до державного нотаріуса 15-Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою на прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із накладеним у 2006 році та не знятим арештом на спадкове майно, у зв'язку із чим позивач змушена звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2018, було відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовчому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Танащук О.М. у підготовчому засіданні позов визнала та пояснила суду, що наразі виконавче провадження за яким у 2006 році було накладено арешт на зазначену квартиру вже не існує, його матеріали за строками зберігання - знищені. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2013 гр.[PERSON], [INFO], було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку, та призначено її опікуном позивача по справі - [PERSON] (а.с.4). [INFO] у віці 86 років в м.Києві [PERSON] померла, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась із відповідною заявою на прийняття спадщини після смерті [PERSON] до державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса Опанасюк О.Ю. від 27.04.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті її тітки - [PERSON], у зв'язку із тим, що майно спадкодавця знаходиться під арештом (а.с.7). Згідно наданої суду копії постанови про арешт майна від 01.11.2006, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м.Києва [PERSON] було накладено арешт на все майно, що належало за життя померлій [PERSON] (а.с.6). Як було зазначено представником відповідача у підготовчому засіданні, виконавче провадження у межах якого було винесено вищевказану постанову давно завершене, його матеріали відповідно встановлених строків зберігання також знищені. У відповідності до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, які перебувають у касі боржника чи надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника та накладення на нього арешту, а статтею 50 цього ж Закону встановлено, що у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, що його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до правил статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на те, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON], має право на отримання у власність спадкового майна, однак та обставина, що спадкове майно перебуває під арештом є порушенням його законних прав та інтересів. Відповідно до правил статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, заявлені [PERSON] позовні вимоги про звільнення спадкового майна з-під арешту шляхом скасування арешту з квартири [ADDRESS], накладеного згідно з Постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м.Києва від 01.11.2006 за №АА623111, номер запису про обтяження в Реєстрі речових прав на нерухоме майно від 1677035 від 07.11.2006, підлягають задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved