Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши наступне. Між відповідачем по справі [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) 29.11.2008 року було укладено договір без номеру, відповідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При зміні кредитного ліміту Банк керується п.3.2, 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач, своїм підписом у заяві, підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами Користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському Інтернет сайті. Крім того, п.5.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсотків за кредитом може змінюватись Банком за умов інформування позичальника. Відповідно до п.6.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Банк свої зобовязання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти відповідачу. Відповідач повинен був слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердфарту, згідно п.6.7 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. 00 коп. +5% від суми позову. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто порушив умови Договору та не виконав за ним своїх зобовязань. Згідно із п.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником умов Договору та/або у разі виникнення Овердфарту, Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором. Згідно із п.5.7 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обовязків за Договором. У звязку з порушеннями виконання зобовязань за кредитним договором, за відповідачем, станом на 30.09.2017 рік виникла заборгованість у розмірі 41135 грн. 92 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 3991 грн. 49 коп., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 31847 грн. 48 коп., - заборгованість за пенею та комісією 3100 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до п.8.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: - штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн. 00 коп., - штраф (процентна складова) у розмірі 1946 грн. 95 коп. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності (а.с.16) - не зявився, у пункті третьому вимог позовної заяви (а.с.3 зворот) та у клопотанні (а.с.22) просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів та, у разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти (а.с.33,36). Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.223, 280-282 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими наступними матеріалами: розрахунком заборгованості (а.с. 4-7), Заявою від відповідача (а.с.8), витягом з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-14), копією паспорта відповідача (а.с.15) та підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач своїх зобовязань вчасно не виконував, внаслідок чого у відповідача станом на 30.09.2017 рік за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 41135 грн. 92 коп. У добровільному порядку відповідачем заборгованість за кредитним договором сплачена не була до теперішнього часу. Крім того, щодо прострочення заборгованості необхідно враховувати вимоги глави 18 ЦК України, яка визначає порядок визначення термінів. У відповідності з цією главою строк виконання зобовязання закінчується останнім днем визначеного терміну. Згідно статті 253 ЦК України, визначення терміну починається з наступного дня після відповідної календарної дати чи наступної події, з якою повязано його початок. При цьому, якщо останній день терміну співпадає з неробочим днем, який встановлений згідно законодавству, то строк виконання зобовязання закінчується в ближчий робочий день після неробочого. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Позовна давність - це термін, протягом якого сторона може звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пункт 6 статті 232 ЦК України встановлює, що період нарахування пені закінчується через шість місяців з дня, коли зобовязання повинно було бути виконано, якщо інше не встановлено договором чи законом. Крім цього необхідно прийняти до уваги, позовну давність, яка приймається до вимоги щодо сплати пені. Статтею 549 ЦК України визначено, що пеня - це штрафна санкція за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, які нараховуються в процентному відношенні від суми заборгованості за кожен день прострочки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252,255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено як щомісячні платежі так і кінцевий строк повного погашення кредиту термін дії картки, тобто перебіг трирічного строку позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України, стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі, відповідно до ст.261 ЦК України після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем заборгованість сплачена. Крім того, відповідно до п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг», договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом зазначеного строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався до Банку з заявою про припинення дії договору, отже договір є чинним на даний час. Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи зазначене, суд вважає, що представником позивача доведено наявність у відповідача перед позивачем, зазначеного у позовних вимогах, розміру заборгованості за договором, а отже вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню. Крім того, згідно з платіжним дорученням від 18.10.2017 р., позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с.1). Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо їх основної частини щодо стягнення суми кредитної заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також й витрати понесені Банком за звернення до суду у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved