Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач 02.12.2015 звернувся до суду з позовом, який було змінено заявою, що надійшла до суду 31.05.2016, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору №910.15657, укладеному 14.06.2012, яка становить 333916,89 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідно до кредитного договору №910.15657 відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 198276 грн. на купівлю автомобіля RENAULT Trafic. Строк користування кредитними коштами до 14.06.2017; договором передбачена сплата відсотків за користування кредитними коштами (21,99%) та інші обовязкові платежі. Позивачем належно було виконано усі його зобовязання по договору. Відповідач не виконував своє зобовязання щодо повернення кредиту, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 17.11.2015 становить 333916,89 грн. і складається із основного боргу 87160,98 грн., простроченого боргу 107396,36 грн., прострочених процентів 137249,7 грн., строкових процентів 2109,85 грн. За таких обставин позивач вважає, що є підстави для звернення стягнення боргу з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач не зявився в судове засідання, проте надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження зазначених у позові обставин, позивач долучив до матеріалів справи копію кредитного договору №910.15657, укладеного 14.06.2012 (а.с. 10-11), копії меморіальних ордерів про видачу кредитних коштів (а.с. 12, 19), а також виписку по кредитному рахунку (а.с. 18) і довідку-розрахунок (а.с. 20) на підтвердження того, що умови кредитного договорувиконано позивачем та неналежно виконуються відповідачем. Проте з вироку Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016, яким засуджено [PERSON] за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1 КК України, та [PERSON] за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч.3 ст.28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено, що кредитний договір № 910.15657 від 14.06.2012 на ім'я [PERSON] у сумі 198276 грн. укладено із використанням підроблених офіційних документів, що надають право на отримання кредиту. Членами організованої групи, які засуджені даним вироком суду, за допомогою компютерної техніки та печатних пристроїв, без відома [PERSON], виготовлено документи кредитної справи [PERSON], які надають право на отримання кредиту, які в подальшому були використані при оформленні і отриманні кредиту в ПАТ «Ідея Банк». Досліджені докази свідчать, що [PERSON] не укладав кредитного договору №910.15657 та не отримував кредитні кошти від ПАТ «Ідея Банк» за цим договором. З вироку від 26.07.2016 також встановлено, що перші внески з повернення кредиту від імені [PERSON], було здійснено членами організованої групи. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, тому підстави для їх задоволення, шляхом стягнення боргу з відповідача, відсутні. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою у задоволенні позову, суд не стягує з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed