Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило для задоволення своїх позовних вимог за Договором кредиту № 10-29/4260 від 25.09.2007 року у сумі 574 943 гривні 94 копійки, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру № 47, загальною площею 38,90 кв.м., житловою площею 20,20 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 25.09.2007 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник всіх прав та обов'язків - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») - та фізичною особою за законодавством України - [PERSON], було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4260 (кредитний договір), відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 505 000 гривень 00 копійок, зі сплатою 14,25 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24.09.2019 року на умовах, визначених Договором кредиту, а відповідач зобов'язався повернути Кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначених цим Договором та додатковими угодами до цього Договору, а також сплачувати комісії у встановленому порядку та розмірі. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальнику на поточні потреби. Свої зобов'язання кредитор виконав повністю належним чином, у відповідності до кредитного договору, що підтверджується наступними документами: 29.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду згідно якої сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування визначених кредитним договором, зокрема, було збільшено процентну ставку до рівня 18,00% річних та зазначено дату початку дії збільшеної процентної ставки, а саме: з 17.06.2008 року. 07.07.2009 року, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії, згідно якої, сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування визначених кредитним договором, зокрема збільшено максимальний ліміт кредитування. 19.02.2010 року, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії, згідно якої, зокрема, збільшено розмір відсоткової ставки до 19,23% та встановлено кінцевий термін повернення заборгованості до 24.09.2029 року. 25.09.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено Іпотечний договір № 02-10/3278, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі за номером № 3759. Відповідно до п.п. 1.1. Іпотечного договору відповідач передав в іпотеку однокімнатну квартиру № 47, загальною площею 38,90 кв.м., житловою площею 20,20 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 07.07.2009 року та 19.02.2010 року, між позивачем та відповідачем було укладено договори про внесення змін до зазначеного іпотечного договору, згідно з якими були збільшені розмір відсоткової ставки, строк кредитування та ліміт кредитування. Однак, відповідач всупереч умовам кредитного договору та діючому законодавству взяті на себе зобов'язання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинив виконувати, чим порушив умови кредитного договору, ст. ст. 525, 526, 536, 1048, 1050 ЦК України та права кредитора на вчасне отримання частини наданих кредитних коштів та процентів за надання грошових коштів. Станом на 11.11.2014 року, заборгованість за кредитним договором склала 574943 гривні 94 копійки. Посилаючись на вищезазначене та на приписи ст.ст. 525, 526, 536, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст.7, 33, 39 ЗУ «Про іпотеку», п.п. 1.4, 4.1, 4.5, 4.5.1 іпотечного договору, просили, для задоволення своїх позовних вимог за Договором кредиту № 10-29/4260 від 25.09.2007 року у сумі 574 943 гривні 94 копійки, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру № 47, загальною площею 38,90 кв.м., житловою площею 20,20 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та стягнути судові витрати. В подальшому, представник позивача, шляхом подачі письмової заяви, змінив предмет позову та просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 10-29/4260 від 25.09.2007 року в розмірі 574 943 гривні 94 копійки та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без участі представника та задоволити позов в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, позов не визнала та просила, при розгляді даної справи, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилась по невідомій суду причині, хоча про день та час слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином. Суд, вислухавши представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає наступне. Судом установлено, що 25.09.2007 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON], було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4260 (кредитний договір), відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 505 000 гривень 00 копійок, зі сплатою 14,25 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24.09.2019 року. 29.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду згідно якої, зокрема, було збільшено процентну ставку до рівня 18,00% річних та зазначено дату початку дії збільшеної процентної ставки, а саме: з 17.06.2008 року. 07.07.2009 року, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 згідно якої, зокрема, було збільшено максимальний ліміт кредитування. 19.02.2010 року, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії, згідно якої, зокрема, збільшено розмір відсоткової ставки до 19,23% та встановлено кінцевий термін повернення заборгованості до 24.09.2029 року. Згідно п. 2.4 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. Відповідно до п. 2.4.1. сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п. 2.4 цього договору за попередній робочий день. У пункті 3.3.5 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10- 29/4260 від 25.09.2007 року зазначено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати транші Кредиту, в строки, визначені п. 1.1.2 цього Договору. Згідно п. 3.3.6 вказаного договору, позичальник зобов'язаний погасити в повному обсязі всі Транші Кредиту та сплатити нараховані проценти за фактичний час використання Кредиту та можливі штрафні санкції, у термін, визначений п. 1.1.2 цього Договору. У п. 3.3.7 договору вказано, що позичальник зобов'язаний достроково погасити всі Транші Кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, передбачених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4,5.4 цього Договору. Пунктом 1.1.2 договору визначено, що погашення траншів Кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 10 числа кожного місяця починаючи з січня 2008 року. Згідно п. 4.5 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобов'язанні. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 11.11.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 574943,94 гривні, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 430616,60 гривень; заборгованості за відсотками у сумі 125260,54 гривень; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 1967,94 гривень; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 7522,68 гривні; інфляційних витрат за кредитом у сумі 1982,67 гривні та інфляційних витрат за відсотками у сумі 7593,51 гривні. Водночас, як встановлено вище, сторони обумовили як строк дії договору з кінцевим терміном повернення грошових коштів, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених пп. 3.3.7 - 3.3.8 кредитного договору, оскільки з 10.01.2008 року (останній платіж здійснений 09.01.2008 року) не сплатив кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Так, протягом наступних 90 календарних днів (до 10 квітня 2008 року включно) позичальник обов'язок за договором не виконав. При цьому, як зазначалося вище, пунктом 4.5 кредитного договору сторони обумовили, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни. Таким чином, згідно з п. 4.5 договору обов'язок відповідача [PERSON] погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав через 90 днів, тобто 10 квітня 2008 року, та не був ним виконаний, а відтак саме з 11 квітня 2008 року, а саме - з наступного дня порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, банк мав право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а звернувся до суду - 05.05.2015 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Після зміни строку виконання зобов'язання (до 10.04.2008 року), усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою п.п. 4.5 договору, позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а всі наступні щомісячні платежі за графіком, після вказаної дати, не підлягали виконанню. Це також узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-900цс16. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 05.05.2015 року пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України. Крім того, позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed