Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі, в якому вказано, що 28.06.2012 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір №K2X6R406321282 згідно якого йому надано кредит в розмірі 7590,22,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором в розмірі 16531,23 грн. згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі. В судове засіданні представник позивача не зявився. В поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Ознайомившись із доводами представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.06.2012 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір №K2X6R406321282, згідно якого останньому надано кредит в розмірі 7590,22 грн. на оплату товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ООО «ДИЕСА» на строк 24 місяці з 28.06.2012 року по 27.06.2014 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% річних. Відповідно до заяви кредитно-заставний Договір складається із заяви разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифів. У відповідності до заяви Позичальника погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 316,66 грн., з 26.12.2012 року у сумі 488,46 грн. період сплати з 21 по 25 число кожного місяця. П.11 Заяви встановлено, що сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг зазначена в Довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною цієї Заяви. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів за цією Заявою здійснюється щомісячно рівними частинами у сумах, в порядку та на умовах, що зазначені в заяві та відповідно до Графіку платежів, який є невідємним Додатком до цієї Заяви. П.п. 2.4.2.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що Позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, вказані в Заяві, погашати кредит в порядку і строки згідно Заяви, сплатити проценти за користування кредитом… погасити заборгованість по Кредиту в повному розмірі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду і неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, вказаної в повідомленні Банку, передбаченому п.п.2.4.2.3.2, 2.4.2.3.3 даних Умов. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 даного Кодексу встановленою, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] допустив порушення умов кредитного договору і погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним проводив з порушенням Графіку, на попередження позивача про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не реагує, тому вимоги позивача правомірні і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення пені і штрафів, відповідно до п.п. 2.4.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, суд виходить з наступного. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується. П.14 Заяви при порушенні Позичальником зобовязань із погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки. П.п. 2.4.5.1 цих же Умов встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитом, включаючи заборгованість, яка виникла відповідно до п.п.2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 Умов і правил Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, в тому числі відповідно до п.п. 2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 Умов і правил за кожний день прострочки, але не менше одної гривні. П.п. 1.5.20 цих же Умов встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених даним Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Згідно розрахунку позивач просить стягнути із [PERSON] пеню в розмірі 8595,61 грн. та штрафи 500,00 грн. фіксованої суми і 763,39 грн. процентної складової. Відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Ч.2 ст. 258 ЦК України встановлено, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. (Аналогічна правова позиція висловлена ВС України при розгляді справи № 6-100 цс 14). Із доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором (а.с.4) та Графіку платежів, який є невідємним Додатком до Заяви, вбачається, що перебіг позовної давності для стягнення пені і штрафу закінчився 27.06.2015 року. Позивач пред'явив позов лише 25.11.2015 року, тобто вже після спливу встановленого, ст. 258 ЦК України, строку. Поновити строк не просив, поважних причин пропуску строку не вказав. Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач в судове засіданні не зявився, вимог про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки не заявив, таким чином у суду відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Верховний Суд України розглядаючи аналогічні спірні правовідносини у справі №6-239цс 14 від 04.02.2015 року зробив правовий висновок вказавши, що згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Тобто, незважаючи на сплив строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, суд позбавлений можливості застосувати вказані норми права із-за відсутності заяви відповідача. Разом з тим, у висловленій правовій позиції ВС України (справа № 6-100 цс 14) вказано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач погашав кредитний договір в частині сплати відсотків за його користування (заборгованість за відсотками становить лише 4,37 грн.), а заборгованість по сплаті пені (8595,61 грн.) значно перевищує заборгованість за кредитом (5453,46 грн.). При таких обставинах суд вважає за можливе застосувати правило ст. 551 ЦК України та зменшити суму пені, що стягується із відповідача. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial