Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач 09.03.2017року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Стверджує, що після смерті матері відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадщину він прийняв, оскільки проживав разом з матір'ю у зазначеному будинку та продовжує там проживати і по даний час, тобто вступив в управління спадковим майном. Однак, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, він не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право а спадщину на дане майно, у зв'язку із чим звернувся до суду із даним позовом. З огляду на наведені обставини просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача - Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій зазначає, що вирішення даної справи покладає на розсуд суду та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу у її відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у судове засідання не з'явився, проте подав до суду копію спадкової справи №112/2017, після смерті [PERSON] та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, та не повідомив про причини неявки, а також від нього не надходила заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача [PERSON].), до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], проте право власності на дане майно належним чином спадкодавцем за життя оформлено не було, правовстановлюючі документи відсутні. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із копії спадкової справи №112/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти померлої - син [PERSON] (позивач у справі), який відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, а також дочка - [PERSON] (третя особа у справі), яка спадщину після смерті матері відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року не прийняла і на таку не претендує, що вбачається із поданої нею до суду заяви. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендують на таку, крім позивача, немає. Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер до смерті дружини - [INFO]. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. Вих.№205/02-14 від 22.02.2017року; копією довідки, виданої Гостинцівською сільською радою Мостиського району Львівської області, №512 від 21.02.2017року; копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах від 13.05.1970 року №98; копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS]; копією спадкової справи №112/2017, заведеної після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved