Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач 01.11.2018 року звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS] та зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2010 року по 2016рік, перебував у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Під час проживания у шлюбі, [PERSON] надав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] , а в подальшому і доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де був сам зареєстрований, які були зареєстровані за вказаною адресою з 08 жовтня 2015 року відповідно. Враховуючи те, що будинок [ADDRESS] перебував у стані, непридатному для проживання, то подружжя - [PERSON] , [PERSON] та донька [PERSON] фактично проживали за адресою: [ADDRESS] , та за адресою [ADDRESS] . 3 жовтня 2012 року позивач хоч і проживав з відповідачами за однією адресою, однак, між [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини були припинені фактично. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.09.2016 року шлюб між ними розірвано. В подальшому, 24 червня 2017 року, [PERSON] повторно уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . 3 липня 2016 року, [PERSON] разом із донькою [PERSON] переїхали за адресою фактичного проживания теперішнього чоловіка: [ADDRESS] , де проживають й по даний час. За увесь час проживання у шлюбі з [PERSON] , з 19 листопада 2010 року, а також за період часу з моменту розірвання шлюбу з 12 вересня 2016 року і по даний час, [PERSON] та [PERSON] жодного дня не проживали за адресою їх місця реєстрації. Таким чином [PERSON] та [PERSON] з липня 2016 року фактично не проживають разом з [PERSON] , а з 12 вересня 2016 року не є членами його сім`ї. Позивач [PERSON] має на меті збудувати за вказаною адресою житловий будинок. Факт реєстрації колишньої дружини [PERSON] та доньки [PERSON] створює або може створити перешкоди при проведенні будівництва та подальшого його оформлення в установленому Законом порядку. У зв`язку із наведеним просить позов задовільнити. Справа 01.11.2018 поступила до провадження судді Швед Н.П. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 року, згідно із розпорядженням керівника апарату суду № 409 від 01.03.2019 року у зв`язку із закінченням повноважень першого періоду призначення на посаду судді Швед Н.П., справа передана судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою від 15.03.2019 року суддею Кондратьєвою Н.А. справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28 вересня 2020р. прийнято відмову представника позивача [PERSON] - адвоката Бельдій Наталії Володимирівни від позову. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Яворівської державної районної адміністрації Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в частині позовних вимог щодо [PERSON] закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Позивач в судове засідання не з`явився, проте забезпечив явку в судове засідання свого представника [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладених у позові та додатково поянила, що позивач має право вільно володіти і користуватися належним йому житловим будинком, позивач сплачує комунальні послуги в більшому розмірі, окрім того, реєстрація місця проживання доньки у будинку унеможливить його продаж. Реєстрація доньки за його місцем проживання суперечить вимогам Сімейного кодексу, оскільки донька проживає з матір`ю і з нею ж повинна бути зареєстрована. Просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте забезпечив явку в судове засідання свого представника [PERSON] , який проти позову заперечив, зазначивши, що донька дійсно проживає з матір`ю [PERSON] в орендованій кватирі. [PERSON] не має змоги зареєструвати в іншому місці проживання дитини, оскільки не має у власності іншого житла. Також наголосив, що позивачем не наведено та не представлено доказів того, що реєстрація доньки спричиняє йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням, малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування житлом. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 19.11.2010 року по 02.09.20016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка з народження значиться зареєстрованою в будинку [ADDRESS] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.09.2016 року у справі № 460/3840/16-ц шлюб, укладений між позивачем та відповідачкою розірвано. Відповідно до відомостей будинкової книги на будинок [ADDRESS] , наймачем будинку є [PERSON] , також у будинку зареєстрована [PERSON] . За змістом ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з наймачем будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї наймача будинку (квартири) належать, зокрема дружина наймача, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з наймачем будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з положеннями ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР спільна від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , малолітня дитина - [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] , при вселенні її до частини будинку, наймачем якої є позивач [PERSON] , набула права користування цією частиною будинку. Спір між сторонами виник з приводу наявності у малолітньої дитини права користування квартирою, в якій вона зареєстрована, наймачем якої є її батько - позивач [PERSON] . Підстава, на якій місце проживання [PERSON] реєструвалося в спірній квартирі позивачем у судовому порядку не оспорювалось, тому вважається, що вона набула права користування цим житлом на законних підставах. Статтею 71 ЖК УРСР визначені випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Частиною1 цієї статті визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Пункт 10 вказаної постанови визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Таким чином, виходячи з аналізу ст.71 ЖК УРСР у взаємозв`язку з роз`ясненнями, наведеними Пленумом Верховного Суду України, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї наймача житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню судом підлягає як дотримання порядку вселення останнього, встановлення того, чи було це приміщення постійним місцем його проживання, так і з`ясування строку його відсутності, поважність причини такої відсутності. Вирішуючи спір, встановлено, що малолітня дитина [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] з моменту її народження зі згоди позивача. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками відповідачки, вона як малолітня дитина не має можливості проживати у спірному будинку, оскільки з урахуванням її віку вона не може самостійно обирати місце проживання й змушена проживати за місцем проживання своєї матері, відтак суд вважає поважними причини її непроживання в будинку [ADDRESS] та наявність в неї станом на теперішній час права на користування будинком нарівні з його наймачем- батьком [PERSON] , що передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». Суд не погоджується з доводами позивача [PERSON] про відсутність у дитини права на користування спірним житлом лише з тих підстав, що вона мешкає за місцем проживання своєї матері і повинна бути там зареєстрована, оскільки позивач [PERSON] є батьком дитини та нарівні з її матір`ю має такі ж права та обов`язки щодо дитини, в тому числі й щодо забезпечення її права на користування житлом, наймачем якого він є. Крім того, на думку суду, збереження права користування житловим приміщенням за малолітньою дитиною надасть їй у майбутньому можливість визначити свої місце проживання самостійно у відповідності до положень ч.4 ст. 29 ЦК України. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №755/16152/16-ц (провадження №61-11414св19), Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19), від 03 квітня 2019 року у справі 210/1857/15-ц (провадження №61-9505св18). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки сам по собі факт непроживання у спірному будинку неповнолітньої доньки, не може бути безумовною підставою для визнання неповнолітньої доньки позивача - [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація неповнолітньої доньки [PERSON] будь - яким чином спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням не надано. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed