Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з вказаним позовом, у якому зазначив, що 17.12.2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №13/д-О8, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., зобов'язався на умовах та в строки передбачені договором повернути кредит виплачувати проценти за його користування, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі. З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 17.12.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №13/д-О8/S-1, відповідно до умов якого [PERSON] виступає поручителем виконання позичальником основного зобов'язання та несе разом з ним солідарну відповідальність всім належним йому майном. Оскільки позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителя на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13753,86 грн., що складається з: 3787,54 грн. - заборгованість за кредитом; 3750,02 грн. - заборгованість по простроченим відсоткам; 6211,30 - заборгованість по пені, а також судові витрати по справі у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав до суду належним чином оформлене клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали заперечення на позов, просили відмовити у задоволенні позову з причин зазначених у запереченні, а саме: відповідно до п. 4.6 договору поруки №13/д-О8/S-1 від 17.12.2008, дія договору поруки продовжується до повного виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором №13/д-О8 від 17.12.2008. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється у разі, якщо у договорі поруки не встановлено строк її припинення і кредитор протягом шести місяців після настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Кінцевим строком виконання кредитного зобов'язання встановлено 01.12.2011 року, а тому порука припинилась 01.06.2012 року, оскільки кредитор до цього часу не пред'являв до поручителя вимог. Таким чином позивач втратив право вимоги до поручителя. Окрім цього представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні надав письмове клопотання про застосування строків позовної давності, яка відповідно до ст. 257 ЦК України скінчилась 01.12.2014 року, оскільки строк дії договору закінчився 01.12.2011 року. На підставі ст. 158 ЦПК України суд має можливість розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Заслухавши думку відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.12.2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №13/д-О8, відповідно до умов якого банк видає позичальнику кредит у сумі 4000 грн., до 01.12.2011 року зі сплатою 40,5% річних. Повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами по 198 грн., разом зі сплатою нарахованих процентів та інших платежів, відповідно до п. 4.1 договору. Щомісячні платежі, спрямовані на погашення заборгованості, здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором. (а.с. 5-7) З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 17.12.2008 року між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №13/д-О8/S-1, відповідно до умов якого [PERSON] виступає поручителем виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, пені, штрафів, неустойок за кредитним договором №13/д-О8 від 17.12.2008 та у разі невиконання боржником своїх зобов'язань - зобов'язується сплатити банку суму заборгованості боржника протягом семи днів. (а.с. 8) Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в ред. від 12.12.2008 р. - далі без уточнень), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору №13/д-О8 від 17.12.2008, кредит надається позичальнику на строк до 01.12.2011 року (що є кінцевою датою виконання зобов'язання). У відповідності до п. 4.6. договору поруки №13/д-О8/S-1 від 17.12.2008, договір поруки діє до повного виконання сторонами зобов'язань по кредитному договору. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку припинення поруки, оскільки відсутня конкретна дата припинення дії договору. Отже, порука за вказаним договором припинилась 01.06.2012 року, оскільки позивач не надав суду доказів того, що він протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явив вимоги до поручителя. Також, ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 5 ст. 261 встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки строк виконання кредитного договору №13/д-О8 від 17.12.2008 сплив 01.12.2011 року, то позивач мав можливість реалізувати своє право на судовий захист порушених прав у зазначених кредитних правовідносинах до 01.12.2014 року - дати спливу строку позовної давності. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, щодо вимог зі сплати процентів за користування кредитом, пені та інших платежів позовна давність сплила одночасно зі спливом позовної давності до основних вимог, тобто 01.12.2014 року - дати спливу строку позовної давності. Всупереч вимогам ст.ст. 15, 15-1, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд враховує також роз'яснення зазначені в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р., № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не ставиться питання про поновлення строку позовної давності, поважних причин порушення цього строку позивачем не зазначено, тому в задоволенні позову слідує відмовити, у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Outcome: dismissed