Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач 07.02.2020 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 56_087 від 21.06.2012 станом на 21.01.2020 у сумі 14528,83 грн., а також стягнути в рівних частках з відповідачів суму судового збору у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору про іпотечний кредит №56_087 від 21.06.2012 року відповідач\~ [PERSON] (позичальник) отримав від позивача на умовах цього Договору грошові кошти в сумі\~ 60\~000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп., які він зобов`язався прийняти, належним чином використати, повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі\~ 20,50 % річних на строк 180 місяців. Кредит надавався на 15 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.06.2027 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 21.06.2012 р. Позичальник зобов`язався щомісячно погашати кредит рівними частинами в сумі 335,20 грн. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено між Банком, Позичальником та [PERSON] (поручитель), був укладений Договір поруки № 105 від 21.06.2012 р. За кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (с.1 ст.1054 ЦПК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦПК України). Починаючи з червня 2016 року відповідач почав порушувати умови Кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 14.04.2017 утворилася заборгованість в розмірі 52\~958,62 грн., яку було стягнуто рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 у справі №423/1327/17, яке набрало законної сили 05.12.2017. На виконання судового рішення видано виконавчі листи Попаснянського районного суду Луганської області про стягнення кредитної заборгованості та судового збору. Відповідачами рішення суду не виконано. Оскільки заборгованість за Кредитом Відповідачами не погашена та відносини між Банком та Позичальником не припинялися, Банком відповідно до умов Кредитного договору щомісячно нараховувались проценти за користування Кредитом. Враховуючи вищевикладене, станом на 21.01.2020 в результаті невжиття заходів Позичальником та Поручителем щодо погашення заборгованості перед Банком, існує нестягнута за рішенням суду заборгованість за Кредитним договором № 56_087 від 21.06.2012, яка складає 14 528,83 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 83 копійки), у тому числі: -проценти за користування Кредитом з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн; -інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1 577,39 грн; -інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн; -три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн; -три проценти річних за прострочення слати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн., які позивач просить стягнути. 05.03.2020 відкрито провадження у справі суддею Архипенко А.В., ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.06.2020, справа була відкладена на 11.11.2020 р. за заявою відповідача. Розгляд справи не було завершено у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку рішенням ВРП від 25.08.2020. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 17.09.2020 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. 21.10.2020 справу прийнято до провадження, ухвалено здійснювати судовий розгляд у спрощеному позовному провадженні, призначено розгляд по суті з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду заяві просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву у якій зазначив, що з позовними вимогами не згодний, оскільки за рішенням Попаснянського районного суду від 10.07.2017р. з нього вже стягнуто заборгованість. За виконавчим листом заборговність сплатив повністю. Просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив.\~ Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З наданих\~сторонами доказів\~судом встановлено,\~що між\~ними дійсно\~було укладено\~Договір про\~іпотечний кредит,\~на підстав\~чого відповідач (позичальник) [PERSON] дійсно отримав кредит від Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», також з\~ Відповідачем (поручитель) [PERSON] укладено договір поруки № 105 від 21.06.2012 року (а.с.8-9, 11). Відповідно до рішення Попаснянського районного суду №423/1327/17 від 10.07.2017, солідарно стягнуто з [PERSON] та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»\~заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012 р., яка складає 52\~958 грн. 62 коп. та стягнуто в солідарному порядку суму судових витрат у розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с.20-21) Рішенням встановлено, що позивачем було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012. Стягнута судом сума заборгованості включала строковий борг за кредитом у сумі 40 893,60 грн та прострочений борг за кредитом у сумі 3 332,47 грн. Рішення суду набрало законної сили 05.12.2017 та пред`явлено до виконання. Отже, позивач згідно ст. 1050 ч.2 ЦК України скористався своїм правом вимоги дострокового повернення несплаченої частини позики, внаслідок чого достроково стягнуто суму наданого відповідачу кредиту за договором про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012.. Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в даному випадку правовідносини між сторонами виникли внаслідок невиконання відповідачами рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що позивачем нараховано: -проценти за користування Кредитом з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн. -інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати основного боргу в сумі 1 577,39 грн; -інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів в сумі 2 605,68 грн; -три проценти річних за прострочення сплати основного боргу з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн; -три проценти річних за прострочення сплати по прострочених процентах з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн. Щодо вимог позивача про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн. суд зазначає наступне. Згідно наданого розрахунку (а.с.5 п.1) станом на 14.04.2017 існувала заборгованість у сумі 44 226,07 грн. Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17 дана сума заборгованості була стягнута на підставі п. 4.2.2 Договору достроково. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника) відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити\~вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих\~згідно зі\~статтею 1048 ЦК України,\~але несплачених до моменту звернення кредитодавця до суду,\~процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Банк своїм\~правом, передбаченим п.4.2.2\~Договору, скористався та\~достроково стягнув\~з відповідачів\~основну заборгованість\~за кредитом\~та нараховані\~відсотки за\~його користування, а тому нарахування прострочених процентів по кредиту у розмірі 9016,66 грн. є неправомірним, оскільки вони згідно розрахунку (п.4, а.с.6 на звороті) нараховані з 01.04.2017 по 11.04.2018, тобто вже після винесення рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 та звернення кредитодавця до суду. Нарахування відсотків за користування кредитом можливе лише у випадку користування боржником сумою кредиту. Враховуючи, що сума кредиту достроково стягнута з відповідача за рішенням суду, то це позбавляє фактично боржника ним користуватися. В даному випадку виникає зобов`язання боржника на виконання грошового зобов`язання за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17. Оскільки суд прийшов до висновку, що нарахування процентів за користування кредитом не грунтується на законі, то також є безпідставним нарахування позивачем інфляційних втрат Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн. Таким чином, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від від 04 липня 2018 року та рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі №423/1327/17, у задоволенні вимог позивача про стягнення: прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 у розмірі 9016,66 грн., інфляційних втрат Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн, а всього у сумі 12 501,52 грн, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат Банку у з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1 577,39 грн; трьох процентів річних за прострочення Кредиту з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн, а всього у сумі 2027,31 грн. Згідно\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищезазначені вимоги є обгрунтованими, оскільки рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 у справі № 423/1327/17 на час звернення до суду не було виконано. Суд приходить до висновку, що за порушення зобов`язання має відповідати позичальник [PERSON] . Вимоги до поручителя [PERSON] є безпідставними. Так, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, з огляду на те, що строк дії кредитного договору закінчився при зверненні кредитора до суду на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.01.2018 (справа №202/4494/16-ц). Отже, у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості у загальній сумі 2027,31 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 293,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial