Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач 09.12.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення повноліття, обгрунтувавши свої позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі з 22.06.03 р. до розірвання шлюбу у судовому порядку за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 06.11.19 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який на даний час відвідує ДДЗ № 11 м. Ковеля Волинської області. Кошти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін відповідач добровільно не надає. Їх дитина потребує особливої уваги, так як потребує постійної допомоги педагога - логопеда у вигляді 2 - 3 занять на тиждень з потребою оплати відвідування дитсадка. Вона на даний час має обмежених доход, так як отримує мінімальну зарплату і несе всі витрати на дитину виключно самостійно. Їй самій матеріально важко утримувати дитину. Відповідач має несталий доход, періодично виїжджає на роботу за кордон і має змогу надавати утримання дитині. Покликаючись на ст. ст. 180, ч. 2 ст. 182, ст. ст. 183, 184 СК України, просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 10.01.20 р. за ухвалою суду. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було судом надіслано у встановленому законом порядку. 23.01.20 р. відповідач посередництвом свого представника - адвоката - подав до суду відзив на позовну заяву, що не містить доказів надіслання його копії та копій доданих до нього документів позивачеві, зокрема, як цього вимагає ч. 4 ст. 178 ЦПК України, тому суд при розгляді справи доводив відзиву до уваги не приймає. У відзиві відповідач зазначив про часткове визнання позову - на суму 1 500 грн аліментів щомісячно, зазначивши, що він не працює, має несталий і невеликий доход, намагається надавати утримання дитині засобом постійного придбавання одягу та іграшок. Покликаючись на ст. 182 СК України, зазначає, що позивач не надала жодного доказу його спроможності надавати утриманні дитині у розмірі 3 000 грн аліментів щомісячно. Просить у задоволенні позову частково відмовити. За станом на 24.02.20 р. відповідач належно оформленого відзиву на позовну заяву до суду не подав, позивач не надала суду відповіді на відзив. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.06. 13 р.. Ця обставина стверджується копією паспорта позивача серії [NUMBER] . На даний час шлюб сторін розірвано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 06.11.19 р., що стверджується копією рішення суду у справі № 2/159/1 247/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно з копією свідоцтва про народження, вище зазначена спільна неповнолітня дитина сторін народжена за час шлюбу сторін. Відповідно до копії паспорта позивача серії серії [NUMBER] , позивач проживає у [ADDRESS] . А відповідно до копії довідки № 1 167 від 02.12.19 р., виданої РЖКП - 1 (м. Ковель Волинської області) про склад сім`ї і прописку за вказаною вище адресою сторони проживають спільно з неповнолітнім сином - [PERSON] , 14 р. н.. Та обставина, що витрати на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін несе позивач, стверджується копією довідки № 06 - 20/1 332 від 04.12.19 р., виданої управлінням освіти виконкому Ковельської міськради Волинської області. Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що сторони проживають за однією і тією ж адресою, однак, відповідач належну матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною та займається її утриманням. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню до досягнення нею повноліття. Даних про те, що відповідач має несталий доход, а також - про розмір такого доходу - позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини сторін у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн - щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень, з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн, 40 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: partial