Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач 10 жовтня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 07 лютого 2013 року він з [PERSON] уклав договір позики грошей, згідно якого передав їй грошові кошти у сумі 23800 грн. на строк до 07 лютого 2014 року. Договір укладено у простій письмовій формі, на підтвердження укладання договору нею була написана розписка. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 07 лютого 2013 року з [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого остання зобов'язалася у разі порушення боржником зобов'язань нести солідарну відповідальність. Відповідач згідно графіку погашення боргу сплатила три внески: 06.03.2013 року у розмірі 1000 грн., 16.09.2013 року у розмірі 700 грн., 07.11.2013 року - 400 грн. Однак, на день подання позову відповідач більше не здійснювала жодного внеску, чим порушила взяті на себе зобов'язання. Крім того, згідно п. 6.3 укладеного договору, у разі прострочення повернення позики грошей позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Позивач просивстягнути в солідарному порядку з відповідачів суму основного боргу за договором позики в розмірі 23039,34 грн. пеню в розмірі 15782,96 грн., а загалом 38 822,30 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 07 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON]був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від позивача гроші у борг у розмірі 23 800,00 грн., які зобов'язався повернути 07 лютого 2014 року, про що відповідачем була написана розписка (а.с.7,9). Також, 07 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого остання прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання договору позики (а.с.8). Судом встановлено, що заборгованість у повному обсязі за договором позики відповідач не повернула і ухиляється від повернення грошових коштів до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язань, забезпечених порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання, з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 23039,34 грн., та вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Пунктом 6.3. договору передбачено, що у разі порушення строків повернення позики позичальник сплачує пеню в розмірі 1% суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки відповідачами в повному обсязі не виконані умови договору позики від 07 лютого 2013 року, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] пеню закожен день прострочення платежу, згідно умов договору в розмірі 15782,96 грн. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідачів за договором позики складає 38 822,30 грн., та підлягає стягненню з них в солідарному порядку на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 361,90 грн.

Outcome: approved