Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.11.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (дошлюбне Зиско) О.В. було укладено кредитний договір № DNІНАК0196015. Відповідно договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 29488,00 грн. на термін до 08.11.2010 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором виконав в повному обсязі, однак, відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 18.03.2016 року має заборгованість 227959,60 грн., яка складається з наступного: 18177,07 грн. - \~заборгованість за кредитом, 47436,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2591,96 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 159753,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязання за договором № DNІНАК0196015 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DNІНАК0196015 від 07.11.2005 року у розмірі 227959,60 грн. та судовий збір у розмірі 3419,39 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, зазначила, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження вимог банку. В подальшому в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення (а.с.8-13,31) та просили суд відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.\~ 07 листопада 2005 року між позивачем та [PERSON] (до реєстрації шлюбу Зиско) О.В. було укладено кредитний договір DNІНАК01960115 Відповідно умов вищезазначеного договору банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 29488,00 грн. на термін до 08.11.2010 року, а вона в свою чергу зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,49% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком комісії, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 687,65 грн., для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими втратами банку. У забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором 07 листопада 2005 року укладено договір поруки між тпозивачем та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконувала, у звязку з чим станом на 18 .03.2016 року виникла заборгованість в розмірі 227959,60 грн., яка складається з наступного: 18177,07 грн. - \~заборгованість за кредитом, 47436,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2591,96 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 159753,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як встановлено судом, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 08 листопада 2010 року. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідно до розрахунку заборгованості позичальник передбачені умовами кредитного договору щомісячні платежі систематично не вносила, останній платіж по сплаті кредиту здійснила в листопаді 2009 року та в строк встановлений умовами кредитного договору (до 08.11.2010 року) кредитні кошти не повернула, а з позовом до суду банк звернувся лише 07.04.2016 року, то суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача [PERSON], що в силу вимог ст.267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] Клопотань про поновлення строку звернення до суду банк не заявляв, доказів щодо поважності причин пропущення позовної давності не надав. Що стосується позову в частині вимог до [PERSON], то суд зазначає наступне. Умовами договору поруки, а саме п. 11 визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. За змістом ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні\~ст. 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 цього Кодексу\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналіз частини 4\~ст. 559 ЦК України\~дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 жовтня 2015 року в справі № 6-263цс15. Таким чином, обраховуючи шестимісячний строк від 08.11.2010 року, дня настання строку виконання основного зобовязання визначеного сторонами в кредитному договорі, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог до поручителя [PERSON] з урахування того, що із позовом до нього кредитор звернувся лише 07.04.2016 року, тобто з порушеням строку передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України До того ж, умовами самого договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, який на момент звернення позивача до суду, так і на теперішній час вже сплив, оскільки кредит повинен був бути повернутий не пізніше 08.11.2010 року. Таким чином, виходячи з викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed