Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач 04.11.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 38071,67 грн., що виникла за кредитним договором №380/1240/07-А від 06.09.2007 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №380/1240/07-А, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 146965,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% на рік, з кінцевим терміном повернення до 05.09.2014 року. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Станом на 20.08.2014 року відповідач перед позивачем має прострочену заборгованість у сумі 38071,67 грн. Банк неодноразово звертався до відповідача з претензією про порушення умов кредитного договору, і запропонував відповідачу достроково повернути кредит у повному обсязі, проте кошти відповідачем повернуті не були. Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що змусило банк звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судові засідання 02.03.2015 року та 07.04.2015 року представник позивача не з'явився та подав заяву про можливість розгляду справи без участі представника позивача у якій зокрема зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві (а.с. 4). Відповідач у судовому засіданні 02.03.2015 року заявив усне клопотання про надання можливості ознайомлення з матеріалами справи, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено до 07.04.2015 року, проте, у судове засідання 07.04.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 06.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №380/1240/07-А, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 146965,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% на рік, з кінцевим терміном повернення до 05.09.2014 року (а.с. 12-17). Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредит (а.с. 18). Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 20.08.2014 року існує у сумі 38071,67 грн., з яких: 30405,89 - заборгованість за кредитом; 3034,02 грн. - заборгованість за відсотками; 2232,02 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 207,84 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 2003,98 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 187,93 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками (а.с. 7-11 - розрахунок заборгованості). Банк неодноразово надсилав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості та необхідність її погашення, проте заборгованість погашена не була. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 380,72 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення № 0000225628 від 17.10.2014 року (а.с. 5). На підставі викладеного та

Outcome: approved