Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач 09.11.15 року звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 19 496 доларів США 21 центів, що станом на 08.10.2015 року, еквівалентно 414 687,68 коп. Заочне Рішення суду від 07.04.16року скасоване ухвалою суду від 22.02.17 року. В обгрунтування позову зазначено, що 02 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір кредиту №420/318-САФОЗ. 16-2. Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору Банк надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 8 573 дол. США 00 центів зі сплатою Позичальником 12,5 процентів річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01 червня 2011 року, а позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором перед Позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 8 573 дол. США 00 центів, що підтверджується заявою на видачу готівки №618/авт. Від 02 червня 2006 року. В результаті порушення умов Кредитного договору №420/318-САФ03.16-2 від 02 червня 2006 року, станом на 08.10.2015року, заборгованість по кредиту складає 19 496 дол. США 21 центів, що станом на 08.10.2015року, еквівалентно 414 687, 68 коп., а саме : заборгованість за кредитом 6 715 дол. США 56 центів, що еквівалентно 142 841 грн. 10 коп.; заборгованість за відсотками 6984 дол. США 62 цента, що еквівалентно 148 564 грн. 10 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 3175 дол. США 53 цента, що еквівалентно 67543 грн. 99 центів, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2 620 дол. США 50 центів, що еквівалентно 55 738 грн. 51 коп., яку просить позивач стягнути та сплачений судовий збір в сумі 6220,32 грн. До судового засідання представником позивача надано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до яких просить стягнути 3884,56 дол.США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.11.12 року по 21.06.17 року та 55738,51грн. пені. Зазначено , що навіть у разі пропуску банком строку позовної давності за основною заборгованістю, банк має право на стягнення процентів за кредитом в межах строку позовної давності за період з 01.11.12 року до 31.10.15 року, а також пені за несвоєчасне виконання зобов»язань. Заборгованість по відсоткам вирахувана станом на 21.06.17 року . До судового засідання відповідачем надано заперечення проти позову з посиланням, Банк направив лист претензію від 13.03.2007 з вимогою про повернення кредиту достроково та до суду звернувся з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості 30.01.2008 року , рішенням суду від 25.03.2008року достроково стягнуто заборгованість та розірвано кредитний договір. Відповідно до ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки та один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) , а тому заявляє про застосування наслідків пропуску позовної давності та просить відмовити в задоволенні позову повністю. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення кредитного договору № 420/318-САФ03.16-2 від 02.06.2006 року (а. с. 5-8). Кінцевим терміном повернення основної заборгованості в договорі визначено є 01.06.2011року( а.с. 5). Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2008 року (а.с. 56, 57) з відповідача стягнуто заборгованість 38215,29грн. , що існувала станом на 18.01.2008 року та розірвано даний кредитний договір. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України , обставини встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до листа - претензії позивача на адресу відповідача від 13.03.2007 року чітко зазначено про вимогу погашення заборгованості у повному обсязі. Після чого і було звернення до суду та відповідно прийнято судове рішення. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 02.06.2006 року, строк дії договору до 01.06.2011 року, позов до суду надійшов 09.11.15 року , тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого кредитним договором. За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності може мати наслідком відмову у позові. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed