Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 23 січня 2012 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 23 січня 2012 року. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №26005053116180 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідно до п. 3.2.1.1.16. Умов, при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки», або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Згідно п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на повернення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта. Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів, винагороди. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов'язання, який надав відповідачу кредитний ліміт в розмірі 200000 грн.. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 15 грудня 2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 404434,65 грн., яка складається із наступного: 173412,17 грн. - заборгованість за кредитом, 84527,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 111920,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 34574,91 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Оскільки відповідач припинив свою господарську діяльність у зв'язку із банкрутством, його зобов'язання за кредитними договорами не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою і він повинен відповідати усім своїм майном. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 404434,65 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6066,52 гривень. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] зазначав, що постановою Господарського суду Київської області від 07 липня 2014 року по справі №911/1425/14 фізичну особу-підприємця [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Так, ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався з будь-якими кредиторськими вимогами до [PERSON], що виникли із кредитного договору № б/н від 23 січня 2012 року. У зв'язку з чим, кредиторські вимоги позивача не розглядались Господарським судом Київської області та не були включені до реєстру вимог кредиторів, як такі, що підлягають погашенню у процедурі банкрутства. В подальшому, на підставі звіту ліквідатора та затвердженого реєстру кредиторів, ухвалою Господарського суду Київської області від 21 вересня 2015 року по справі 911/1425/14 було припинено провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON], у зв'язку з відсутністю у останнього майна та грошових коштів необхідних для погашення вимог кредиторів. Також, заявник [PERSON] є інвалідом 2 групи з 20 січня 2014 року довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0082242. Таким чином, [PERSON] має відповідні пільги та звільнений від сплати судового збору. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 січня 2012 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (а.с.9). Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 23 січня 2012 року. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №26005053116180 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідно до п. 3.2.1.1.16. Умов, при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки», або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Згідно п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на повернення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта. Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів, винагороди (а.с.10-24). Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов'язання, який надав відповідачу кредитний ліміт в розмірі 200000 грн. (а.с.25). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 15 грудня 2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 404434,65 грн., яка складається із наступного: 173412,17 грн. - заборгованість за кредитом, 84527,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 111920,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 34574,91 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом (а.с.26-29). Постановою Господарського суду Київської області від 07 липня 2014 року по справі №911/1425/14 фізичну особу-підприємця [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]) визнано банкрутом за заявою ТОВ «Таращамолоко» (ідентифікаційний код - 25301978), відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.144-149). Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 вересня 2015 року по справі 911/1425/14 було припинено підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] і провадження у справі. Встановлено, що майно, яким [PERSON] може відповідати за своїми зобов'язаннями та може задовольнити вимоги кредиторів, відсутнє (а.с.64-71). 19 жовтня 2015 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON], що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.140-143). Згідно зі ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Проте, до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Згідно зі ст. 53 ЦК України, фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом. Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина банкрутом). Відповідно до ст. 49 вищевказаного Закону, до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство громадянина-підприємця і виконанням постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом. Вимоги кредиторів задовольняються в такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги громадян, перед якими громадянин-підприємець несе відповідальність за заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних періодичних платежів, а також вимоги щодо стягнення аліментів; у другу чергу проводяться розрахунки щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), і щодо виплати авторської винагороди, а також задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; у третю чергу задовольняються вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця; у четверту чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); у п'яту чергу проводяться розрахунки з іншими кредиторами. Вимоги кожної наступної черги задовольняються після задоволення вимог попередньої черги. За недостатністю коштів на депозитному рахунку нотаріальної контори або приватного нотаріуса для повного задоволення всіх вимог однієї черги кошти розподіляються між кредиторами відповідної черги пропорційно сумам їх вимог. Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Протягом п'яти років після визнання громадянина-підприємця банкрутом не може бути порушено провадження у справі про банкрутство за його заявою. У разі визнання громадянина-підприємця банкрутом за заявою кредитора протягом п'яти років після завершення розрахунків із кредиторами такий громадянин-підприємець не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів. Незадоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13. Доречно також доповнити, що в постанові ВСУ від 09.08.2017 р. у справі № 3-788гс17 сформовано наступну правову позицію: «Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном». Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 23 січня 2012 року в розмірі 404434 грн. 65 коп. Щодо відшкодування позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 6066 грн. 52 коп., судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи з 20 січня 2014 року довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0082242 (а.с.72-73). Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Таким чином, витрати ПАТ КБ «ПриватБанк» по сплаті судового збору не підлягають стягненню з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved