Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» подано в суд позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 27.08.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит. В свою чергу позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, позичальник [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забов`язання за вказаним договором не виконала. Станом на 31.03.2018 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 16244,81 грн., яка складається із: 465,35 грн. заборгованість по кредиту; 12024,71 грн. заборгованість по відсоткам; 2505 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 749,75 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не зявився. Згідно поданого клопотання просив розглянути справу без участі представника позивача на підставі необхідних доказів, наявних в матеріалах справи, в порядку спрощеного позовного провадження, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.\~178,\~191\~ЦПК України до суду не подала. Однак подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи в її відсутність, визнає позов тільки по тілу кредиту. Відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України судом розглянуто дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 27.08.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] оформили шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Зазначено, що умови та правила банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами. Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт видно, що на час підписання анкети-заяви діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць (тобто 30 % річних), що вказано і у позовній заяві позивачем та в наданому розрахунку. Із наданого позивачем розрахунку видно, що позичальник [PERSON] почала користуватись кредитною карткою з 30.08.2014 року. В подальшому, із наданого позивачем розрахунку видно, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, декілька разів частково погашала заборгованість по кредиту. Зокрема, востаннє нею було здійснено погашення заборгованості 10.06.2016 року, коли сплачено 250 грн., при цьому вже діяла процентна ставка в розмірі 43,2 % річних. Що свідчить про те, що позичальник погоджувався на підняття банком процентної ставки. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1, 2 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст.\~634\~ЦК України ). Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором. Статтею 549 ЦК України передбачено, що до неустойки, як виду забезпечення виконання зобовязань, належать пеня та штраф. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг- позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах визначених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 умов та правил банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню. Судом встановлено, що банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику. Відповідач [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забовязання за вказаним договором не виконав порушив умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором. При визначенні розміру заборгованості позивач посилається на наявний в матеріалах справи розрахунок (а.с. 4), відповідно до якого зазначено, що станом на 30.11.2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 16244,81 грн., яка складається із: 465,35 грн. заборгованість по кредиту; 12024,71 грн. заборгованість по відсоткам; 2505 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 749,75 грн. штраф (процентна складова). Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215\~ЦПК України (в попередній редакції), визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає врахуванню. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним. Так, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 465,35 грн., яка згідно розрахунку складається із поточної та простроченої заборгованості. Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені та комісій, розмір яких згідно розрахунку становить 2505 грн. Оскільки комісія та такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня був передбачений договором, а із розрахунку видно, що щомісяця за невиконання позичальником умов договору нараховувалась комісія. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів, суд виходить з такого. Ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування процентів за кредитним договором після останньої сплати відповідачем за кредитним договором, тобто, після 10.06.2016 року, оскільки до цього відповідач, сплачуючи за кредитом, погоджувався із умовами розрахунку та заборгованості. Разом з тим, починаючи з 10.06.2016 року формула розрахунку процентів є незрозумілою. Так, судом встановлено, що порядок нарахування процентів за користування кредитом в різні періоди після 10.06.2016 року здійснюється по різному. Це видно, наприклад, з того, що за однаковим розміром заборгованості (сума поточної та простроченої заборгованості) в різні дати нараховуються різна сума процентів при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, 30.07.2016 року при сумі поточного боргу 83,25 грн., нараховано 0,19 грн. процентів за 1 день прострочення, тоді як 29.07.2016 року при такій же сумі боргу 83,25 грн. нараховано 0,42 грн. процентів. При цьому відсоткова ставка є однаковою 43,2% річних. Відтак механізм нарахування є незрозумілим. Крім того, із розрахунку видно, що зберігається невідповідність нарахованих відсотків за 1 день за однаковими сумами боргу за простроченим тілом кредиту в сумі 382,1 грн., що явно видно за простроченим боргом, при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, за 29.07.2016 року за 1 день простроченого боргу 382,1 грн. нараховано 5,28 грн. процентів, тоді як, наприклад, 28.01.2018 року за такою ж сумою простроченого тіла кредиту нараховано 27,83 грн. процентів. Вказані обставини свідчать про те, що розрахунок процентів за користування кредитними коштами в різні періоди, в наданому позивачем розрахунку здійснюється по різному. При цьому, в позовній заяві жодного обґрунтування правильності такого розрахунку позивачем не наведено. Тому суд вважає обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом до 10.06.2016 року, а саме в розмірі 1557,5 грн., тобто в сумі, яка вказана накопичувальним підсумком (колонка 12) в розрахунку до 10.06.2016 року (а.с. 4). Разом з тим, встановлено, що починаючи з 10.06.2016 року розрахунок процентів банком було проведено невірно, всупереч умовам кредитного договору. Обгрунтування зміни порядку нарахування процентів та доказів, що вказували б на правомірність і правильність нового порядку нарахування процентів позивачем не надано. Враховуючи те, що розмір заборгованості за тілом кредиту є сталим з 10.06.2016 року і становить 465,35 грн., виходячи із зміненої процентної ставки 43,2 %, яка фактично визнавалась боржником, суд вважає за можливе зробити перерахунок нарахованих банком процентів за користування кредитом після 10.06.2016 року. Проценти обраховані за формулою: сума боргу за тілом кредиту х % 43,2 річних : 100% : 365 днів х кількість днів в періоді. Таким чином заборгованість за процентами за період з 10.06.2016 року по 31.03.2018 року включно становитиме: 465,35 грн. х 43,2 % : 100 % : 365 днів х 659 днів = 362,96 грн. З урахуванням процентів, нарахованих до 10.06.2016 року (1557,5 грн.), загальна заборгованості за процентами по кредиту станом на 31.03.2018 року становитиме 1920,46 грн.. Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, розмір процентної складової штрафу повинен становити 5 % від обрахованого судом розміру суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, тобто 5 % від 4441,97 грн. (465,35+1920,46+2505). Таким чином процентна складова штрафу становить 244,54 грн. (4890,81 х 5% : 100 %). Згідно позовної заяви та розрахунку позивач просить стягнути 500 грн. фіксованої частини штрафу, передбаченого умовами та правил надання банківських послуг. Дана вимога підлягає задоволенню. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. А саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 5635,35 грн., що складається із: 465,35 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1920,46 грн. заборгованості за процентами; 2505 грн. комісії; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 244,54 грн. штрафу (процентна складова). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач предявив позов на загальну суму 16244,81 грн.. Позов задоволено на загальну суму 5635,35 грн.. Відтак на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 611,23 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial