Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору від 18.05.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1807,92 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач зобовязання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Кредитним договором обумовлено, що договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобовязань сторонами, тобто термін дії обумовлений моментом повного виконання зобовязань згідно положень ст.ст. 599 та 631 ЦК України. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10.11.2017 року має заборгованість 53 146, 72 грн, яка складається з 224, 11 грн. заборгованості за кредитом, 11543, 81 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 41378, 80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Отже, загальна сума заборгованості за даним договором становить 53 146 грн. 72 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача разом із судовими витратами. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника позивача за наданими документами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково та просить суд зменшити розмір пені. Крім того, відповідач надав до суду документи про його перебування на військовій службі за мобілізацією з 10 березня 2015 року по 08 квітня 2016 року. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні 18.08.2005 року між Приватбанком та [PERSON] укладено договір № DNH4KS50640003, згідно якого Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 1807,92 грн. на термін 12 місяців по 18.08.2006 року включно із сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в зазначені даним договором строки. Щомісяця у період сплати за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 172,21 грн. для погашення заборгованості за даним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками а також інші витрати банку відповідно до п.п. 3.9, 3.17. (а.с.49-50). Дослідивши копію даного договору, що наявна в матеріалах справи і подана позивачем на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи в долученій копії договору № DNH4KS50640003 відсутні зазначені пункти 3.9 і 3.17, тому суд не має можливості зробити аналіз наданого доказу в повному обємі, що тягне за собою відсутність підстав для стягення з відповідача інших витрат банку відповідно до даних пунктів договору, так як більше, суду невідомо, які це саме інші витрати, на які посилається позивач у позові. Згідно розрахунку заборгованості за договором № DNH4KS50640003 станом на 10.11.2017 року [PERSON] має заборгованість за даним договором на загальну суму 53 146 грн. 72 коп., яка складається з 224,11 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), загального залишку заборгованості за процентами 11543,81 грн., загальної суми нарахованої пені 41 378, 8 грн. (а.с.48-48 зв.). Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що за період з 17.09.2007 року до 28.03.2012 року позивачем не зроблено жодного розрахунку, і неможливо зробити висновок про правомірність збільшення позивачем залишку пені за пропущення строків розрахунків з 457,9 грн. до 10 604,74 грн. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проходив військову службу за мобілізацією з 10 березня 2015 року по 08 квітня 2016 року, що підтверджується довідкою Срібнянського ОРВК, копією посвідчення учасника бойових дій та копією військового квитка (а.с.78-80). Судом на підставі встановлених фактів визначені відповідні правовідносини, які регулюються чинним законодавством. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязань є неприпустимою. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обовязку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Крім того, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини суд вважає за необхідне заначити, що Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду даної справи. Таким чином, відносно [PERSON], який був призваний на військову службу під час мобілізації, особливий період діє з 25 березня 2014 року і на момент розгляду даної справи, тобто, станом на 26 квітня 2018 року, тому для позивача діє передбачена п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобовязань. Відповідно, станом на 24 березня 2014 року для ПАТ КБ «Приватбанк» такої заборони встановлено не було і, як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору за період з 30 березня 2015 року по 08 квітня 2015 року позивачем сплачено 3935 грн. 36 коп. простроченої заборгованості за кредитом. Тобто суд приходить до висновку, що позивач продовжував нараховувати проценти за користування позивачем кредитом та штрафні санкції за несвоєчасне повернення коштів і під час дії особливого періоду, коли відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» діяли заборони, тобто, за період з 25 березня 2014 року по 10 листопада 2017 року. Тобто, у вказаний період позичальник повертав банку кредитні кошти для повернення боргу, який у нього виник, в той же час, банк безпідставно здійснював зарахування цих коштів таким чином, що більша частина повернутого боргу зараховувалась на сплату процентів за користування кредитним коштами, які не повинні були нараховуватись. З огляду на викладене, існуючу станом на 24 березня 2014 року заборгованість за кредитним договором [PERSON] погасив у повному обсязі під час військової служби під час дії особливого періоду, тобто, під час дії періоду, коли банку було заборонено нараховувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції за порушення строків виконання зобовязань, сплативши навіть більше, ніж заборгував банку. У суду відсутні підстави для стягення з відповідача боргу по тілу кредиту, відсоткам і неустойку за період, коли позичальник ще не перебував на військовій службі в особливий період, оскільки, як зазначалось вище, сума повернутих відповідачем кредитних коштів після початку для нього особливого періоду майже вдвічі перевищує борг, який існував станом на 24 березня 2014 року. Таким чином, відповідач не має перед банком кредитної заборгованості, оскільки повністю її повернув. Тому в ході розгляду справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, і на думку суду, саме таке рішення буде відповідати ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та належного захисту прав позичальника. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. поскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed