Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.01.2011, який разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» є договором приєднання, остання отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.08.2017 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 62906,50 гривень, а саме: за кредитом - 5787,81 гривень, за процентами за користування кредитом - 53646,95 гривень, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 гривень (фіксована частина) та 2971,74 гривень (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також відшкодувати понесені судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явився, позовна заява містить позицію представника банку щодо можливості розгляду справи в разі неявки відповідача без участі представника позивача, зазначено про згоду на ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, жодних заяв або клопотань судові не надала. Згідно зі ст.224 ЦПК України в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно зі ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.01.2011 [PERSON] отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Уклавши договір, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком кредитний договір приєднання відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України. Щодо зміни кредитного ліміту банк користується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил; нарахування відсотків проводиться в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Тарифів Банку; зміна розміру відсотків передбачена п.1.1.3.2.3 Умов та правил, про що інформується позичальник шляхом отримання виписки про стан карткового рахунку відповідно до п.1.1.2.3. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на тій самий строк. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За час користування грошами банку у відповідача [PERSON] станом на 31.08.2017 перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 62906,50 гривень, а саме: за кредитом - 5787,81 гривень, за процентами за користування кредитом - 53646,95 гривень, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 гривень (фіксована частина) та 2971,74 гривень (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно зі ст.2 Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.8 ч.1 цього Розпорядження м. Димитров (нині - м. Мирноград) Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 05.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність, розпорядження №1053-р від 30.10.2014 та №1079-р від 05.11.2014, місто Димитров Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Крім того, згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13.10.2014 №47-411/58939 та від 05.11.2014 №18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно зі ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Як вбачається зі справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані у період дії ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно з матеріалами справи, останнє місце реєстрації відповідача [PERSON] та місце її проживання знаходиться за адресою: м. Мирноград, мікрорайон Східний, буд.14 кв.72. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом - 5787,81 гривень, за процентами за користування кредитом - 53646,95 гривень, а всього 59434,76 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1600,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1511,70 гривень. На підставі ч.2 ст.651, ст.1048, ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України,

Outcome: partial