Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач 10 жовтня 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2016. Від шлюбу спільних дітей не мають. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. На теперішній час, спільний побут сторонами не ведеться, подружжя проживає окремо, шлюбні відносини не підтримуються. Позивач переконаний, що спільне життя з відповідачем неможливе, внаслідок чого подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач ухиляється від подачі спільної заяви про розірвання шлюбу в органах РАЦС. В звязку з цим, [PERSON] просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], який був зареєстрований 15 жовтня 2016 року Голопристанський міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис - 112. Ухвалою суду від 23.11.2018р. розгляд справи було зупинено у звязку з наданням подружжю тримісячного строку для примирення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що на відведений судом строк примирення з дружиною не відбулося, а тому він наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала заяву про відкладення розгляду справи в якій зазначила про відсутність можливості прибути до суду у звязку з хворобою. Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, зазначених нею в заяві про відкладення розгляду справи, а тому суд визнає її неявку в судове засідання без поважних причин та проводить розгляд справи за відсутності цієї сторони. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 жовтня 2016 року, актовий запис №112. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що подружні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, взаємним побутом не повязані, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що сім'ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивача відновлювати подружні відносини з дружиною, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved