Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 18.07.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № MKZ7RK03810110 відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 55000,00 грн. на строк з 18.07.2005 р. по 17.07.2008 р. включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у договорі строки. Позивач зазначає, що отримані відповідачем кредитні кошти банку не повернуті, тим самим враховуючи що вищезазначений договір не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст.ст. 299, 651, 654 ЦК України відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму прострочення заборгованості по кредитному договору як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Також позивач вказує, що оскільки сплата відсотків за договором № MKZ7RK03810110 позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами пов'язаними з стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Виходячи з вищенаведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з боржника на користь банку суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності встановленому згідно ст. 257 ЦК України, з 04.05.2015 р. по 04.05.2018 р. за наступним розрахунком: сума прострочення заборгованості по кредиту * розмір % ставки в день* кількість днів прострочення/100. Так, прострочення за тілом кредиту за період 04.05.2015 р. по 04.05.2018р. становить 1095 днів , розмір простроченої заборгованості складає 42465,51 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,22%, а отже сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає 42465,51 грн.*0,22%*1095 днів прострочення / 100= 102299,41 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за договором № MKZ7RK03810110 від 18.07.2005 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 04.05.2015 р. по 04.05.2018 р. у розмірі 102299,41 грн. та 1762,00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Згідно даної ухвали відповідачу встановлений строк не менше п'ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали для подання відзиву на позов. Сторони у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України в судове засідання не викликались. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з доданими до неї документами відповідач отримав 07.07.2018 року. 23.07.2018 р. відповідачем було надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву про стягнення боргу, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у задоволені позову посилаючись на обставини викладені у відзиві. 05.09.2018 р. позивачем було надано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач стверджує, що строк позовної давності ним не порушено. Положеннями статті 279 ЦПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, не надійшло. Враховуючи, те що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 18.07.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № MKZ7RK03810110, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 55000,00 грн. на строк з 18.07.2005 р. по 17.07.2008 р. включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у договорі строки. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2017 р., яке набуло законної сили, визнано виконавчий напис від 08 липня 2016 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, що зареєстрований в реєстрі за № 3790 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що не підлягає виконанню. Вказаний виконавчий напис був вчинений по кредитному договору № MKZ7RK03810110 від 18.07.2005 р. Вищевказаним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2017 р. встановлено, що право вимоги стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 18 липня 2008 р. протягом 3 років, тобто до 20 липня 2011 р.. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості лише у травні 2018 року, тобто після закінчення встановленого трирічного строку для звернення з вимогою про захист порушеного права. Відповідно до п. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1. ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. Розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальник вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі за № 6-1457цс16, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу) частин платежу суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної даності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору у межах строку кредитування, тобто до 17 липня 2008 р. відповідач мав право повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 25 по 30 число кожного місця. Починаючи з 18 липня 2008 року відповідач мав обов'язок належно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованістю за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Вказана правова позиція зазначена і в рішенні Великої Палати ВС №444/9519/12 від 28 березня 2018 року. У вказаному рішенні, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом , то після 17 липня 2008 р. позивач не міг такі проценти нараховувати. Зважаючи на викладене суд відхиляє аргумент позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведений вище аналіз норм діючого законодавства, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи та встановленої практики, суд приходить до висновку, що є необґрунтованими та безпідставними позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам за договором № MKZ7RK03810110 від 18.07.2005 р., що нараховані на прострочену заборгованість по кредиту за період з 04.05.2015 р. по 04.05.2018 р. у розмірі 102299,41 грн., а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed