Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №ZР1RRХ56910045 від 11.01.2008 року відповідач отримала кредит у сумі 4392 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконала. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.10.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 11676,54 грн. Однак відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору у звязку з чим станом на 24.12.2015 року має заборгованість 18756,18 грн., яка складається з наступного: 2632,40 грн. - заборгованість за кредитом; 244,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1541,43 грн. - заборгованість по комісії, 14337,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. За вирахуванням суми стягнутої за рішенням суду залишок заборгованості складає 8499,69 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), -424,98 грн., - штраф (процентна складова), що і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. В разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.41, 42, 52, 56). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.21, 31, 36, 46, 61, 66). Причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень проти позову не надала. Суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне. 13.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ZР1RRХ56910045, відповідно до якого позичальник отримала споживчий строковий кредит у розмірі 4392 грн. на термін з 13.11.2007 року по 13.11.2009 року включно, та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1,0% на суму залишку заборгованості по кредиту щомісячно (12,00% на рік) в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (а.с.7-10). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між нею та банком кредитний договір. З заяви відповідача, яка є частиною договору, вбачається, що кінцевий строк повернення кредиту до 13.11.2009 року включно. Також банк може змінювати відсоткову ставку за кредитом в залежності від зміни облікової ставки НБУ (п.3.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг). Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,5% від простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу (п.5.1 Умов та правил надання банківських послуг). Також сторони домовились, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, встановлюється тривалістю у пять років (п.5.5 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач [PERSON] порушила умови вказаного договору і тому рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-3632/11-ц від 19.10.2011 року з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість, яка виникла станом на 25.02.2011 року, за даним кредитним договором в сумі 11676,54 грн. (яка складається з наступного: 2732,40 грн. - заборгованість за кредитом; 244,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1541,43 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 820,05 грн. - штраф (процентна складова); 11882,69 грн. пеня, розмір якої зменшено судом до 5838,27 грн.), а також судові витрати. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.04.2013 року. (а.с.53). Докази про виконання вищевказаного рішення суду не надані. В 2015 році ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] пеню у розмірі 8499,69 грн. (6044,42грн. якої не стягнуто попереднім рішенням суду та 2455,27 нараховані станом на 24.12.2015 року), а також штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. (фіксована частина) та 424,98 грн. (процентна складова), а загалом просить стягнути 9424,67 грн. Розрахунок пені та штрафів, наданий позивачем разом з позовом до суду здійснений за період часу з 13.11.2007 року по 24.12.2015 року (а.с.58-55). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязки першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення або невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року №6-2313св15. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З огляду на встановлені обставини справи, зазначені вимоги закону і розяснення п.17 вищевказаної постанови, суд приходить до висновку, що оскільки строк кредитного договору сторонами визначено до 13.11.2009 року і рішенням суду, яке набрало законної сили, вся кредитна заборгованість (станом на 25.02.2011 року) була стягнута на час останнього строку виконання зобовязання, передбаченого сторонами, то договірні правовідносини у звязку із непогашенням боргу у відповідності до ч.1 ст.598 ЦК України перейшли у зобовязальні правовідносини, за якими банк як кредитор має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, проте з позовними вимогами з підстав передбачених ст.625 ЦК України, що є заходом цивільно-правової відповідальності, позивач до суду не звертався. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed