Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанкзвернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про виселення. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 23.06.2005р. уклали кредитний договір № НАG9GF01270015, згідно якого [PERSON] був виданий кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 44825,00 дол. США строком до 20.06.2025р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 23.06.2005 р. уклали договір іпотеки № НАG9GF01270015. Предмет іпотеки є квартира загальною площею 59,30 кв. м, житловою площею 34,20 кв. м, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Харківських дивізій, буд.14 / З, кв. 16. Майно належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. 30.01.2014 року згідно рішення апеляційного суду м. Харкова в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернуте стягнення на належну [PERSON] квартиру, а також постановлено рішення про виселення [PERSON] В порушенні умов договору Іпотеки від 23.06.2005 року, 08.05.2014 року в зазначеної квартирі без згоди банку була зареєстрована [PERSON]. 18.10.14р. ПАТ КБ «Приватбанк на імя [PERSON] було направлено повідомлення з вимогою про звільнення квартири протягом 30 днів, але ця вимога не була виконана. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. У разі невиконання вимоги добровільно примусове виселення жильців з іпотечного житла здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком, встановленому Законом. Отже, жодних правових підстав для реєстрації та проживання в квартирі за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 14 корп. З кв. 16 у [PERSON] та її сина [PERSON] не має Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі і дав пояснення про обставини, викладені вище, а також зазначив, що проживання відповідача у квартирі, що є предметом іпотеки перешкоджає у виконанні судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 30.01.2014 року. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день і час слухання справи сповіщалася належним чином, про що свідчить розписка, про поважність причин не явки суд не повідомила, у звязку з чим, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутністю. Раніше в судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, та пояснила, що дійсно в [ADDRESS] / 3 у м. Харкові в спірній квартирі мешкає [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]Ю, яка вселилася з письмової згоди власника квартири [PERSON], а також ПАТ КБ « Приватбанк», іншого житла немає, а також зазначала, що третя особа [PERSON] має намір сплатити заборгованість за кредитним договором. Третя особа [PERSON] про день і час слухання справи сповіщався належним чином, в судове засідання не зявися, не явка третій особи не перешкоджає слуханню справи по суті. Представник третій особи Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління департаменту праці і соціальноїполітики Харківської міської ради про день і час слухання справи сповіщався належним чином, надав заяв про слуханню справи за його відсутністю. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 23.06.2005 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір за № НАG9GF01270015. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 44825,00 дол. США, строком до 20.06.2025р., а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 23.06.2005 р. було укладено між сторонами договір іпотеки за № НАG9GF01270015. Згідно договору іпотеки предметом іпотеки є трикімнатна ізольована квартира, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Харківських дивізій, буд.14 / З, кв. 16. Квартира має загальну площу 59,30 кв. м, житловою площею 34,20 кв. м. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 23.06.2005 року, яка була придбана за рахунок кредиту (позики) банку. У звязку з тим, що позичальником [PERSON] не сплачена заборгованість за кредитним договором, 30.01.2014 рокуапеляційним судом Харківської області були задоволенні позовні вимоги ПАТ КБ « Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка належить [PERSON] за адресою м. Харків, вул. Харківських Дивізій. 14/3, кв. 16, а також задоволені вимоги щодо виселення з квартири власника [PERSON] 08.05.2014р. в спірної квартирі в порушення п.17.7 договору іпотеки від 23.06.2005 року за НАG9GF01270015, без згоди та відома Іпотекодержателя, була зареєстрована сестра [PERSON] - [PERSON], що підтверджується довідкою КП « Жилкомсервіс» від 18.02.15р., де і мешкає по теперішній час разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР. Згідно до вимог ч.3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки звернення стягнення на зазначену вище квартиру як на предмет іпотеки відбулось за рішенням суду, а не в позасудовому порядку, вимога позивача про добровільне виселення відповідачів з зазначеної квартири не є обов»язковою для їх виселення за рішенням суду, хоча матеріали справи містять письмову вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк», яка була направлена відповідачу 18.10.2014р.про добровільне виселення з квартири [ADDRESS], корп. З, кв. 16 у м. Харкові утридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Ця вимога отримана представником відповідача 29.10.2014р. ( арк. с. 15), але [PERSON] не звільнила квартиру і не знялись з реєстраційного обліку до теперішнього часу, що перешкоджає позивачу виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, допускається, якщо майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. При не звільненні такого жилого приміщення особами у добровільному порядку, вони підлягають примусовому виселенню на підставі рішення суду. При цьому можливість виселення не ставиться в залежність від надання їм жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 цього кодексу. Доводи представника відповідача стосовно того, що [PERSON] вселилася з письмової згоди ПАТ КБ « Приватбанк» не підтверджені відповідними доказами. Заборгованість за кредитним договором на час вирішення судом справи за позовом про виселення відповідача не погашена, що не оскаржується відповідачем. Судом, за проханням представника відповідача надався час для урегулювання питань щодо сплати заборгованості за кредитним договором , але до теперішнього часу доказів стосовно сплати заборгованості не були надані. З огляду на наведене, суд виходить з доведеності позовних вимог про виселення відповідача з квартири, що є предметом договору іпотеки і на яку звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved