Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач 10.09.2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки борг у сумі 400000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.01.2016 року [PERSON] надала їй розписку, згідно якої взяла на себе зобов`язання повернути позивачці 50000 доларів і зобов`язалась віддавати по одній тисячі доларів щомісяця. Коли відповідачка не проводила повернення позики [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення боргу в розмірі 64000 грн. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.06.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] 64000 грн. На даний час розмір заборгованості відповідачки перед позивачкою становить 1052092 грн. Позивачка просить суд стягнути суму боргу у розмірі 400000 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дала пояснення аналогічно наведеними в позові та просила такий задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що позивачка 10.01.2016 року надала відповідачці грошові кошти в сумі 50000 доларів і відповідачка зобов`язалась повертати одну тисячу доларів раз на місяць, що підтверджується розпискою від 10.01.2016 року /а.с. 4/. Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29.06.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики судом встановлено, що позивач [PERSON] 10.01.2016 року позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 доларів. Відповідач [PERSON] зобов`язалася повертати вказані кошти по одній тисячі доларів кожного місяця, що підтверджується розпискою [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи. Проте, на даний час відповідач не повернула жодних коштів на виконання вимог вказаної розписки, що стверджується поясненнями позивача та не заперечується відповідачем, а тому відповідач не виконала своїх зобов`язань перед позивачем. Вказаним рішенням суду позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 64000 (шістдесят чотири) тисячі грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 640 грн. судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На даний час, відповідачка не повернула жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, а тому [PERSON] не виконала своїх зобов`язань перед [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, оскільки відповідачкою порушено умови підписаного нею договору позики грошових коштів. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4000 грн., який сплачено позивачкою при зверненні із даним позовом до суду.

Outcome: approved