Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач 08.08.2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, різність характерів, через відсутність між подружжям взаємопорозуміння та довіри, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 27.03.2014 року Ленінським відділом ДРАЦС РС Миколаївського МУЮ, за актовим записом № 127, - розірвати. Крім того, позивачка в своїй позовній заяві, посилаючись на недосягнення домовленостей з приводу спільного утримання дитини та на те, що відповідач повинен допомагати їй утримувати їх спільну дитину, [INFO], позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця від дня предявлення позову і до настання повноліття дитини. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивача, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності, на примирення з відповідачем не згодна. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому, у відповідності до ст.. 174 ЦПК України, приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивача та відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження, згідно вимог ст.. 169 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27.03.2014 року. Їх шлюб зареєстровано Ленінським відділом ДРАЦС РС Миколаївського МУЮ, за актовим записом № 127. \~ \~\~\~Від спільного проживання подружжя має і виховує спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Згідно\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, через різність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри. Сім'я фактично розпалась та її не поновити, так як відсутня воля подружжя на збереження шлюбу, позивач як і відповідач, наполягає на розірванні шлюбу, так як примирення сторін неможливе.\~ \~\~\~ \~За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Як вбачається з обставин викладених в позові, малолітній [PERSON], проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Всупереч ч.2 ст. 181 СК України, згідно якої за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, сторони між собою не досягли домовленості з приводу спільного утримання дитини. Батько дитини відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання сина, хоча, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, він зобовязаний надавати їй таку матеріальну допомогу. Згідно обставин, викладених в позові вбачається, що відповідач не є інвалідом, інших утриманців не має, працездатний, нікому іншому аліменти не сплачує, працює, отримує дохід, а тому, суд, на підставі цього, приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу, відповідно до ст.183 СК України, підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 08 серпня 2016 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України, підлягають обовязковому негайному виконанню. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень та на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. \~ \~\~\~

Outcome: approved