Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Первинна профспілкова організація співробітників головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в м. Дніпро (назву змінено на Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк») звернулась до суду із позовом до Голови правління Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Петра Крумханзла та держави в особі Кабінету Міністірв України, Міністерства фінансів України, треті особи: Генеральної прокуратури України, Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», голові Наглядової Ради Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Шерон Іскі та Національного банку України про визнання недійсним трудового контракту, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] про виконання ним обов`язків Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.02.2018 як укладеного внаслідок обману, та про звільнення [PERSON] з займаної посади. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив наступне. 08.02.2018 між громадянином Чехії [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») був укладений контракт про виконання ним обов`язків Голови Правління АТ КБ «Приватбанк», умови якого, а саме належне виконання обов`язків Голови правління АТ КБ «Приватбанк», на думку Позивача, [PERSON] не збирався належним чином виконувати заздалегідь, у зв`язку з чим Позивач просить визнати вказаний контракт недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України. Представник Позивача в судових засіданнях, з урахуванням поданих відповіді на відзив та заперечень на пояснення третіх осіб, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник Відповідача-1 позовні вимоги не визнав, з викладеними в позові обставинами не погодився, з урахуванням поданого відзиву, просив в задоволені позову відмовити. Представник Відповідача-2 в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, з викладеними в позові обставинами не погодився, з урахуванням поданого відзиву, просив в задоволені позову відмовити. Представник Відповідача-3 в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, з викладеними в позові обставинами не погодився, з урахуванням поданого відзиву, просив в задоволені позову відмовити. Представник Третьої особи-1 в судові засідання надав пояснення та просив відмовити в позові. Представник Третьої особи-2 в судові засідання надав пояснення та просив відмовити в позові. Представник Третьої особи-3 в судові засідання надав пояснення та просив відмовити в позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх вивченні, дійшов до таких висновків. Згідно з частинами 1-3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує наступне. Так, 08.02.2018 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений контракт (далі Контракт), відповідно до якого [PERSON] було прийнято на роботу на посаду «Голова правління» у ПАТ КБ «Приватбанк» (том 1, а.с. 241-252). Вказаним спірним контрактом регламентуються права та обов`язки П. Крумханзла як Голови Правління АТ КБ «Приватбанк», тобто керівника вищого виконавчого органу АТ КБ «Приватбанк». Позивач вказує, що згідно Контракту, серед важливих обов`язків [PERSON] , особливо варто зазначити наступні: п.1.4. контракту «Голова правління зобов`язується виконувати\~свої службові\~обов`язки добросовісно та з дотриманням високого рівня фахової кваліфікації»; п.2.1. контракту «Голова правління зобов`язаний виконувати\~службові обов`язки\~відповідно до Статуту Банку, положення про Правління Банку, посадової інструкції, внутрішніх положень Банку, умов цього Контракту та законодавства України»; п.2.3. контракту «Голова правління несе відповідальність за виконання рішень загальних зборів акціонерів Банку та Наглядової ради Банку та повинен вжити всіх заходів з метою забезпечення інтересів Банку». Також, як вказує Позивач, згідно п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» П. Крумханзл взяв на себе обов`язки здійснювати корпоративне управління Банком «у відповідності\~до найкращих\~світових практик\~корпоративного управління», які застосовуються «в обсязі, що не суперечать імперативним нормам чинного законодавства України». Уклавши контракт з державним банком України П. Крумханзл прийняв на себе зобов`язання «працювати чесно\~і сумлінно,\~… дбайливо\~ставитися до\~майна власника», як це передбачено ст. 139 КЗпП, а також не порушувати закони України, зокрема трудове та профспілкове законодавство. Проте, на думку Позивача, взявши на себе вказаний вище обов`язок внаслідок призначення Головою Правління АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] заздалегідь не збирався виконувати його в цій частині, про що свідчать його наступні, навмисні, на думку Позивача, дії. Так, правоохоронні органи України розслідують численні кримінальні провадження щодо Голови Правління АТ КБ «Приватбанк» П. Крумхзанзла та членів Правління АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та [PERSON] , отже Позивач вважає, що цими кримінальними провадженнями підтверджується порушення П. Крумханзлом п.п.1-4 ч.3 ст.61 ЗУ «Про запобігання корупції». Цими нормами передбачено, що посадові та службові особи юридичних осіб, інші особи, які виконують роботу та перебувають з юридичними особами у трудових відносинах, зобов`язані не вчиняти та не брати участі у вчиненні корупційних правопорушень, пов`язаних з діяльністю юридичної особи та утримуватися від поведінки, яка може бути розціненою як готовність вчинити корупційне правопорушення, пов`язане з діяльністю юридичної особи. Окрім вищенаведеного, очевидними, на думку Позивача, є факти порушення [PERSON] на посаді Голови Правління АТ КБ «Приватбанк» трудового та профспілкового законодавства України. Позивач зазначає, що всупереч ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 46 КзПП України, [PERSON] : - фактично незаконно відсторонив Голову Комітету Профспілки [PERSON] від роботи шляхом відключення його від електронних мереж корпоративного зв`язку АТ КБ «Приватбанк», в якому запроваджений електронний документообіг; - незаконно притягнув до дисциплінарної відповідальності членів виборного профспілкового органу без згоди Профспілки; - видав заздалегідь незаконний наказ № Э.16.0.0.0/1 6931368 від 13.06.2019 про відсторонення [PERSON] від службових обов`язків та про покладення їх на іншу особу, а також у введенні в оману Наглядової Ради щодо відсутності, начебто, цього наказу; - ухиляється від укладення колективного договору. \~ \~ \~ \~З огляду на викладені обставини Позивач просить суд визнати трудовий контракт, укладений 08 лютого 2018р., між Публічним Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та громадянином Чеської Республіки [PERSON] про виконання ним обов`язків Голови Правління Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (наразі АТ КБ «Приватбанк») недійсним як такий, що був укладений внаслідок обману, а також зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» через уповноважений на це орган Наглядову Раду звільнити П. Крумханзла з посади Голови Правління АТ КБ «Приватбанк» згідно пункту 5 частини 1 ст. 41 КЗпП України. Представник відповідача-2 у судовому засіданні наголошував на своїх доводах, що викладені у відзиві, зокрема на те, що він як Вищий орган не бере участі в поточному управлінні Банком, що [PERSON] вважається невинуватою особою у вчиненні кримінального правопорушення, так як відсутній вирок суду, що він не вбачає доведення обставин розправи з профспілковим лідером Шевченком М.В. та просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача-3 у судовому засіданні наголошував на своїх доводах, що викладені у відзиві, а саме на те, що функції з управління корпоративними правами держави у державному банку здійснює Кабінет Міністрів України, що голова та члени правління державного банку призначаються та звільняються з посади наглядовою радою цього банку та просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи-3 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилався на те, що Позивачем не наведено жодного аргументу, який би свідчив про наявність підстав для застосування до оскаржуваного контракту положень ч.1 ст.230 ЦК України, що до трудових правовідносин не застосовуються норми цивільного права та те, що обман з боку [PERSON] при укладанні спірного контракту є не доведеним, оскільки його проступки мали місце після укладення цього контракту. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, з позовної заяви вбачається та підтверджується доданими до позову доказами та поясненнями учасників справи, що 8 лютого 2018 року між громадянином Чеської республіки [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (наразі АТ КБ «Приватбанк»), був укладений трудовий контракт про виконання П. Крумханзлом обов`язків Голови Правління АТ КБ «Приватбанк». В вищезазначеному контракті регламентуються права та обов`язки П. Крумханзла як Голови Правління АТ КБ «Приватбанк», тобто керівника його вищого виконавчого органу. Серед обов`язків [PERSON] , які передбачені контрактом є такі: ?п.1.4. контракту «Голова правління зобов`язується виконувати свої службові обов`язки добросовісно та з дотриманням високого рівня фахової кваліфікації» ?п.2.1. контракту «Голова правління зобов`язаний виконувати\~службові обов`язки\~відповідно до Статуту Банку, положення про Правління Банку, посадової інструкції, внутрішніх положень Банку, умов цього Контракту та законодавства України» ?п.2.3. контракту «Голова правління несе відповідальність за виконання рішень загальних зборів акціонерів Банку та Наглядової ради Банку та повинен вжити всіх заходів з метою забезпечення інтересів Банку». Окрім того, згідно п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» голова правління АТ КБ «Приватбанк» повинен здійснювати корпоративне управління Банком «у відповідності\~до найкращих\~світових практик\~корпоративного управління», які застосовуються «в обсязі, що не суперечать імперативним нормам чинного законодавства України». Уклавши контракт з державним банком України, [PERSON] прийняв на себе зобов`язання «працювати чесну\~і сумлінно,\~… дбайливо\~ставитися до\~майна власника», як це передбачено ст. 139 КЗпП, а також не порушувати закони України, зокрема трудове та профспілкове законодавство. Суд вважає, що факт наявності кримінальних проваджень, які були відкриті у відношенні [PERSON] , є неналежними доказами винуватості останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки згідно ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Таким чином, єдиним належним доказом вчинення особою кримінального правопорушення може бути виключно обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили. Стосовно доводів Позивача про наявність вказаних вище кримінальних проваджень, в яких фігурує П.Крумханзл, суд може погодитися лише із тим, що його діяльність на посаді голови правління АТ КБ «Приватбанк» призвела до виникнення напруги в колективі цієї банківської установи, адже саме працівники Банку, зокрема представники профспілки, ініціювали зазначені кримінальні провадження. Поява в колективі Банку працівників, не задоволених результатами діяльності свого керівника до такої міри, що вони змушені звертатися до правоохоронних органів із заявами про порушення відносно нього кримінальних проваджень, сама по собі свідчить про певні прорахунки П.Крумханзла в організації роботи АТ КБ «Приватбанк», тим самим, певною мірою, спаплюженні ділової репутації цієї банківської установи, а відтак, і стиль керівництва, обраний ним, бездоганним, в розумінні вимог частин 1 та 3 ст. 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визнати не можна. Суд також погоджується з твердженнями позивача про те, що [PERSON] допустив порушення трудового законодавства, а саме\~винесення незаконного\~наказу про\~відсторонення Голови Комітету Профспілки [PERSON] від роботи шляхом відключення його від електронних мереж корпоративного зв`язку АТ КБ «Приватбанк», оскільки це твердження підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року в справі №201/11580/19, яким було визнано незаконним та скасовано наказ Голови Правління АТ КБ «Приватбанк» №3.16.0.0.0/1-6931368 від 13.06.2019 про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків керівника напрямку «Credit collеction» ГО АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.08.2020 про залишення цього рішення без змін, після якої воно набрало законної сили. Таким чином,\~суд вважає,\~що твердження\~позивача про\~порушення [PERSON] умов\~трудового контракту,\~укладеного з\~АТ КБ\~«Приватбанк»,\~зокрема \~пункту 1.4,\~який зобов`язує\~його добросовісно\~ виконувати свої службові обов`язки та пункту 2.1, який зобов`язує його при виконанні Контракту дотримуватися діючого законодавства України, певною мірою відповідають дійсності. Правильність такого висновку опосередковано підтверджує і той факт, що трудовий контракт, укладений із П.Крумханзлом на посаду Голови Правління АТ КБ «Приватбанк», строк дії якого закінчився 23.01.2021 року, переукладений (продовжений) на новий термін не був. Доказів того, що контракт не був переукладений (продовжений) з інших причин, відповідачами в розпорядження суду не надано. Проте, суд вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що [PERSON] , укладаючи трудовий Контракт з Приватбанком, заздалегідь не збирався виконувати його належним чином, тобто заздалегідь мав намір ввести іншу сторону контракту в оману щодо добросовісного виконання ним договору. Водночас, вказаний елемент введення в оману іншої сторони договору є обов`язковим для застосування до певних правовідносин ч. 1 ст. 230 ЦК України. Більш того, в даному випадку слід врахувати той факт, що трудовим договором відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, відповідно до вказаної норми трудового законодавства, трудовим договором (контрактом) врегульовані взаємовідносини роботодавця та працівника, які за своєю природою є трудовими правовідносинами та повною мірою врегульовані саме трудовим законодавством. Відтак, положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв`язку з укладенням трудового договору (контракту). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-530цс15 та у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/49315/16-ц. Через це, розглядаючи справу виключно в межах позовних вимог та посилань Позивача на ч. 1 ст. 230 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а саме у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed