Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» подано в суд позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 20.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит. В свою чергу позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, позичальник [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] забов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 31.10.2017 року розмір простроченої заборгованість позичальника за кредитним договором складає 14674,12 грн.. Від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 31.10.2017 року відняти розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 31.10.2014 року, таким чином заборгованість по відсоткам за період з 31.10.2014 року по 31.10.2017 року складає 49929,28 грн.. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за зазначений період. Представник позивача в судове засідання не зявився. Згідно поданого клопотання просив розглянути справу без участі представника позивача на підставі необхідних доказів, наявних в матеріалах справи, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] не з'явився в судове засідання, хоча про час і місце судового розгляду справи був оповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання направленої відповідачу поштової кореспонденції. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив.\~ За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає\~\~ задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 20.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н.. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] оформили шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Позичальник зобовязалась виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами. Із наданого позивачем розрахунку видно, що банк просить стягнути з позичальника заборгованість за процентами за період з 31.10.2014 року по 31.10.2017 року відповідно до непогашеного боргу по тілу кредиту в сумі 14674,12 грн. Згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитом видно, що на час підписання анкети-заяви діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць (тобто 30 % річних). Проти чого не заперечував позивач. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України ). Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг- позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах визначених договором. Судом встановлено, що банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забовязання за вказаним договором не виконав порушив умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором. При визначенні розміру заборгованості позивач посилається на наявний в матеріалах справи розрахунок (а.с.5), відповідно до якого зазначено, що заборгованість по відсоткам за період з 31.10.2014 року по 31.10.2017 року складає 49929,28 грн.. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (в попередній редакції), визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає врахуванню. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним. Так, згідно позовної заяви зазначено, що при порушенні позичальником зобовязань за кредитним договором, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць. Відповідно у наданому банком розрахунку зазначено, що «процентна ставка прострочена» становить 30 %. Вказані обставини відповідають одна одній, оскільки 2,5 % на місяць становить 30 % річних. Разом з тим,ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування процентів за кредитним договором. Встановлено, що розмір нарахованих банком процентів за один день користування коштами в різні періоди становить різні суми (наприклад, 31.10.2014 року нараховано 28,01 грн., а вже, наприклад, 30.09.2017 року 68,7 грн.). Хоча сума боргу за тілом кредиту однакова і становить 14674,12 грн., при незмінній процентній ставці 30 % річних. Жодного обґрунтування правильності такого розрахунку позивачем не наведено. Враховуючи, викладене, перевіряючи розрахунок позивача суд встановив, що на 14674,12 грн. боргу по тілу кредиту за вказаний позивачем період заборгованості (три роки з 31.10.2014 по 31.10.2017 року) мало бути нараховано 13206,69 грн. процентів. Проценти обраховані за формулою: сума боргу за тілом кредиту х % річних : 100% : 360 днів х кількість повних років. Таким чином заборгованість за процентами за три роки за період з 31.10.2014 року по 31.10.2017 року включно становитиме: 14674,12 грн. х 30 % : 100 % х 3 роки = 13206,69 грн. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. А саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами в сумі 13206,69 грн. за три роки користування тілом кредиту. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі має бути присуджено позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач предявив позов на загальну суму 49929,28 грн. Позов задоволено на загальну суму 13206,69 грн.. Відтак на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 423,2 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial