Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] 17034,75 дол. США, що за курсом 21,85 грн. НБУ станом на 22.09.2015 року становить 372209,18 грн. заборгованості за кредитним договором №LVH1AE000069720 від 09.04.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.04.2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №LVH1AE000069720, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 15904,57 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08.04.2013 року та сплатити проценти за користування кредитом. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Проте, відповідачі взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, [PERSON] припинив сплачувати кредит, а [PERSON], як поручитель, не забезпечив погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що станом на 22.09.2015 року складає 17034,75 дол. США, що за курсом 21,85 грн. НБУ станом на 22.09.2015 року становить 372209,18 грн., з яких 5601,87 дол. США заборгованість за кредитом, 399,64 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом, 82,63 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 11,44 дол. США штраф (фіксована частина) та 810,63 дол. США штраф (процентна частина). Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 09.04.2008 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №LVH1AE000069720, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 15904,57 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08.04.2013 року та сплатити проценти за користування кредитом /а.с.11-19/. Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що за користування кредитними коштами у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти в розмірі 12,12% річних. Нарахування процентів здійснюються на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Згідно п.п.4.3, 4.4 договору позичальник сплачує банку винагороди, передбачені п.17.1.8 договору. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою /а.с.12/. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором, що стверджується заявою про видачу готівки №0904 /а.с.20/. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Пунктами 14.2, 14.3 кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником зобовязань, передбачених ст.ст.6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати основної суми договору, винагород та процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки /а.с.18/. У відповідності до п.14.9 при порушенні позичальником будь-якого із грошового зобовязання понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми невиконаного зобовязання. Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.3-5/, що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №LVH1AE000069720 від 09.04.2008 року, зобовязання, зокрема, станом на 22.09.2015 року складає 17034,75 дол. США, що за курсом 21,85 грн. НБУ станом на 22.09.2015 року становить 372209,18 грн., з яких 5601,87 дол. США заборгованість за кредитом, 399,64 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом, 82,63 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 11,44 дол. США штраф (фіксована частина) та 810,63 дол. США штраф (процентна частина). Згідно розяснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором №LVH1AE000069720 від 09.04.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. З метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, 09.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору /а.с.21/. Згідно п.2 даного договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі та тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Крім цього, як розяснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ПриватБанк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №LVH1AE000069720 від 09.04.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача 5583,14 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви /а.с.28/.

Outcome: approved