overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач 05 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1997 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис за № 98 /а.с.8/. Мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач 05 лютого 2016 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07 липня 2012 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №252. Від спільного подружнього життя мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з серпня 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Проти заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідачка [PERSON]. не з'явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 07 липня 2012 року. Шлюб був зареєстрований Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №252../а.с.4/ Від спільного подружнього життя мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]./а.с.5,6/ Встановлено, що сторони з серпня 2015 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач 05 лютого 2016 року звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті баби [PERSON], померлої 01 липня 2014 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON], померлої 01 липня 2014 року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що не має навіть середньої освіти, вважаючи, що наявність самого заповіту свідчить про те, що спадщина ним прийнята. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в шість місяців. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 01 липня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №379955, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 05 липня 2014 року). Позивач є спадкоємцем за заповітом (Заповіт від 03 серпня 2012 року, зареєстрований в реєстрі [PERSON] сільської ради за №19). У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з огляду на те, що є особою, яка не має навіть середньої освіти, а тому цю обставину суд вважає обставиною, що перешкоджала своєчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, вважаючи її поважною в пропуску строку для прийняття спадщини.. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач 05 лютого 2018 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05 березня 2018 року представник відповідача [PERSON], [PERSON], подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки по справі необхідно заявляти клопотання про витребування доказів, надати особисті пояснення, допитати свідків та надати інші докази. Згідно частини четвертої статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволенн я; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON], [PERSON], про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки заява є необґрунтованою та не містить посилань на конкретні підстави, у зв'язку з якими справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, представник відповідача пропустив встановлений в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження 10 денний строк для звернення до суду із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON], [PERSON] Однак, відповідно до частини п'ятої статті 279 ЦПК України, за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне провести розгляд справи в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач 05 лютого 2018 року звернувся до суду з вимогами до відповідача. В судовому засіданні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що 12 травня 2005 року померла його матір [PERSON], а 08 січня 2009 року помер батько [PERSON]. При життя матір мала право на земельну частку ( пай) із земель реформованого ПКСО « Дружба » на території Пиріжківської сільської ради. Спадщину після смерті матері прийняв її чоловік [PERSON] Отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку ( пай) позивач не в змозі, оскільки батьки не отримала державний акт про право власності на земельну ділянку. [PERSON] позов визнала повністю. Пояснила , що вона є рідною сестрою позивача по справі. Просить вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за ним право на земельну частку ( пай ), що належала їх померлим батькам. Представник третьої особи в судове засідання не зявився , від відділу Держгеокадастру у Малинському районі надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані ними докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~ Судом встановлено, що батьками сторін по справі були [PERSON] та [PERSON], які померли 12 травня 2005 року та 08 січня 2009 року. Довідкою відділу Держгеокадастру у Малинському районі від 05 січня 2018 року підтверджується , що [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку ( пай) із земель реформованого ПКСО « Дружба » на території Пиріжківської сільської ради. Розмір земельної частки ( паю) становить 2,66 га. ( а.с. 16). [PERSON] прийняв спадщину, звернувшись в порядку статті 1269 ЦК України із відповідною заявою до нотаріальної контори. Також спадкоємцем на майно померлих [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , яка є дочкою померлих та рідною сестрою позивача та яка позов визнала повністю та просить вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування », право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону . З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач 05 серпня 2014 звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття, починаючи з дня пред»явлення позовної заяви. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2012 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнав, посилаючи на скрутне матеріальне становище, вказував також те, що він є мобілізованим. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач у справі звернулась з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є її сином та сином [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, [PERSON]. проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідач по справі матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітнього та позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відповідач має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп., від сплати якого звільнений позивач. Рішення суду в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач 05 серпня 2015 року звернувся до суду з указаним позовом, зазначивши, що сторони 14 травня 2005 року зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що сімейні відносини припинені та жодна із сторін не ставить питання про збереження сім'ї позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання сторони не з'явилися, але подали заяви про розгляд справи без їх участі, згідно з якими позивач свої вимоги підтримав, а відповідач позов визнала у повному обсязі (а.с.13,14). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 14 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 39, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). В силу статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи взаємну згоду сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу та сім'ї сторін є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати, а позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач 05 серпня 2016 року звернувся до Малинського районного суду з вимогами до відповідачів. З підстав, передбачених ст.391, ч.2 ст.405 Цивільного Кодексу України просить позов задовольнити. В судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що йому на праві приватної власності належить будинок № 7 по провулку Артема м. Малина. В даному будинку з 2011 року зареєстровані відповідачі, які з моменту реєстрації в будинку не проживають. Оскільки реєстрація відповідачів в будинку позивача створює йому перешкоди у здійснені ним права власності, тому просять визнати їх такими, що втратили право користування цим будинком. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] дав показання, що йому достовірно відомо, що [PERSON] та [PERSON] на протязі останніх пяти років в будинку позивача не проживають. Заслухавши учасників судового засідання , дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 391 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування будинку від 19 липня 2007 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 7 по провулку Артема м. Малина ( а.с. 6). В належному [PERSON] будинку зареєстровані: [PERSON] з 02 березня 2011 року та [PERSON] з 29 липня 2011 року . В судовому засідання на підставі досліджених судом доказів показань свідка [PERSON], довідки депутата Малинської міської ради [PERSON] від 03 серпня 2016 року, довідка, складена на підставі пояснень [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11) встановлено, що відповідачі з моменту реєстрації у будинку позивача не проживають. З врахуванням викладеного суд вважає, що поданий позивачем позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в дольовому порядку в розмірі 551,20 грн. по 275,60 грн. з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач 05 серпня 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON], померлого 05 квітня 2004 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 05 квітня 2004 року. У визначений законом строк не звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що мешкає за межами Одеської області. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини три місяці. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] помер 05 квітня 2004 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №376269, видане [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, 07 квітня 2004 року) (а.с.5). Як убачається з досліджених в судовому засіданні свідоцтва про народження серії І-ЯК №393894, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області, батьком народженої 24 травня 1969 року [PERSON] є [PERSON]) (а.с.6). Після укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] присвоєне прізвище «Лукашенко». Це вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №430359 (а.с.8). Тобто, позивач є спадкоємцем першої черги за законом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняла з тої причини, що мешкає за межами Одеської області. Це вбачається з дослідженого в судовому засіданні паспорта громадянина України серії МЕ №499824, згідно якого [PERSON] мешкає в с. Гонорівка, Вінницької області (а.с.4). Отже, ту обставину, що позивач мешкає за межами Одеської області, суд визнає поважною причиною пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved