Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 103-106), прохає суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року в розмірі 356 144 грн 44 коп, з яких 108208 грн 25 коп - заборгованість за тілом кредиту, 23 354 грн 62 коп заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 207 384 грн 22 коп пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором, 17 197 грн 35 коп штрафи, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок загальною площею 66,4 кв. м., житловою площею 21, 5 кв. м., який розташований за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Лугова, 19, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладенням від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу вищевказаного будинку з іншою особою-покупцем, з початковою ціною 160 000 грн 00 коп, будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Крім того, прохає суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з будинку № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 12 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SUKWGR0000000001, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 82 400 грн 00 коп зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 27,96 % на рік. Кінцевий термін повернення кредиту був встановлений до 12 вересня 2013 року. Свої зобов»язання за кредитним договором від 12 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало. Проте [PERSON] свої зобов»язання за кредитним договором від 12 вересня 2008 року не виконував належним чином, у зв»язку з чим станом на 16 квітня 2015 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 356 144 грн 44 коп, яка включає в себе: 108 208 грн 25 коп - заборгованість за тілом кредиту, 23 354 грн 62 коп заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 207 384 грн 22 коп - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором, а також штрафи в розмірі 250 грн 00 коп (фіксована частина) та 16 947 грн 35 коп (процентна складова). З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за кредитним договором від 12 вересня 2008 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 12 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. Обумовлена сторонами договору іпотеки вартість предмета іпотеки становить 160 000 грн 00 коп. Відповідно до ст. ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2008 року, прохає звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укласти від свого імені договір купівлі-продажу вищевказаного будинку з іншою особою-покупцем. Також, відповідно до ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України прохає виселити осіб, які зареєстровані та проживають у вищевказаному житловому будинку. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився. Представники позивача за довіреністю [PERSON] (а.с. 24) та [PERSON] (а.с. 101) надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують (а.с. 126,127). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилися, в той час як вони належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи ( а.с. 120-125). Третя особа: виконавчий комітет Конотопської міської ради в судове засідання не з»явилася. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] (а.с. 129) надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. У своїй заяві представник третьої особи зазначила, що проти задоволення позову заперечує, так як у разі його задоволення будуть порушені права малолітніх дітей (а.с. 128). Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 224 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 12 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26), та [PERSON] був укладений кредитний договір № SUKWGR0000000001 (а.с. 14-16). За умовами кредитного договору від 12 вересня 2008 року, [PERSON] був наданий кредит на строк з 12 вересня 2008 року до 12 вересня 2013 року в розмірі 82 400 грн 00 коп на наступні цілі: 82 400 грн 00 коп на капітальний ремонт, з них 80 000 грн 00 коп на капітальний ремонт шляхом видачі готівкою через касу, а також у розмірі 2 400 грн 00 коп на сплату винагороди за надання фінансового інструментарію у момент надання кредиту, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 2, 33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (п.п. 8.1. п. 8 кредитного договору) (а.с. 16). Свої зобов»язання за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало (а.с. 6). Відповідно до п. п. 8.1.- 8.3. п. 8. вищевказаного договору [PERSON] брав на себе зобов»язання щомісяця в період з 10 по 13 число кожного місяця вносити платіж в розмірі 2 894 грн 00 коп згідно з графіком погашення кредиту, який є додатком № 2 до кредитного договору, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентів, винагороди, комісії та здійснити повне погашення кредиту в строк до 12 вересня 2013 року. Для виконання вказаних зобов»язань банк відкрив позичальнику рахунок № 2909005959501632 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, процентах, винагороді та іншим платежам (а.с. 16). Підпунктом 5.3. п. 5 кредитного договору № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-якими платежами, передбаченими кредитним договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов»язаний сплатити штраф в розмірі 250 грн 00 коп + 5 % від суми позову (а.с. 15). Згідно п.п. 3.7. п. 3, п.п. 5.1. п. 5, п.п. 8.4. п. 8 кредитного договору від 12 вересня 2008 року, при порушенні позичальником зобов»язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше 1 грн (а.с. 15, 16). За умовами кредитного договору № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбачених п.п. 5.1., 5.2., 5.3. здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне забов»язання повинено бути виконано позичальником. Термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитними коштами, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором встановлюється тривалістю 5 років (а.с. 15). 25 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року, за якою суму заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшується на 200 224 грн 31 коп, а саме, проценти у розмірі 45 546 грн 57 коп., пеня у розмірі 154 677 грн 74 коп (а.с. 17). Підпункт 8.1. п. 8. кредитного договору від 12 вересня 2008 року викладений в наступній редакції: «банк зобов»язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12 вересня 2008 року до 26 грудня 2015 року у вигляді неповновлюваної кредитної лінії в розмірі 111 770 грн 30 коп на наступні цілі: у розмірі 82 400 грн 00 коп на капітальний ремонт, з яких 80 000 грн 00 коп на капітальний ремонт шляхом видачі готівки через касу, а також в розмірі 2 400 грн 00 коп на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту зі сплатою за користування кредитом процентів, починаючи з 4 січня 2013 року в розмірі 23,0% річних на суму залишку заборгованості за кредитом». Додатковою угодою до кредитного договору від 25 лютого 2013 року визначено, що періодами сплати слід вважати період з 25 по 30 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, починаючи з 25 лютого 2013 року, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 2 287 грн 85 коп для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, процентах, винагороди, комісії (а.с. 14). Пунктами 7, 8 додаткової угоди від 25 лютого 2015 року передбачено, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років. Всі інші умови договору залишаються незмінними (а.с. 17). Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підпунктом 8.3. п. 8 кредитного договору від 12 вересня 2008 року визначено, що забезпеченням виконання позичальником ([PERSON]П.) зобов»язань за даним договором виступає іпотека будинку: будинок загальною площею 66, 4 кв. м., житловою площею 21, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Лугова, 19. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов»язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов»язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Встановлено, що 12 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26), був укладений договір іпотеки (а.с. 18-20). Підпунктами 1 п. 1, п.п. 33.3., 33.4. п. 33. договору іпотеки від 12 вересня 2008 року передбачено, що [PERSON] передає ПАТ КБ «ПриватБанк» нерухоме майно: будинок загальною площею 66, 4 кв. м., житловою площею 21, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Лугова, 19, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 160 000 грн 00 коп (а.с. 20). Свої зобов»язання за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року [PERSON] не виконував належним чином, у зв»язку з чим станом на 16 квітня 2015 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 356 144 грн 44 коп, з яких 108 208 грн 25 коп - заборгованість за тілом кредиту, 23 354 грн 62 коп заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, 207 384 грн 22 коп пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором, 17 197 грн 35 коп штрафи (а.с. 6-10). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов»язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. 28 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» за вихідним № 30.1.0.0/2-119 [PERSON] була направлена вимога про повернення в повному обсязі суми кредиту, процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, у 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги та повідомлено, що у разі невиконання відповідачем [PERSON] порушеного зобов»язання у 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, банк має намір укласти договір купівлі - продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором або договором іпотеки (а.с. 11-13). Проте в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року [PERSON], у встановлений ПАТ КБ «ПриватБанк» строк, погашена не була. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Пунктом 27 договору іпотеки від 12 вересня 2008 року визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, в тому числі і шляхом продажу предмету іпотеки будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця (а.с. 19). За змістом ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свою вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оскільки, боржник за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року [PERSON] не погасив заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку, письмова вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушень була залишена [PERSON] без задоволення, то суд вважає, що позивач має право задовольнити свої вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, слід звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. При визначенні початкової ціни предмета іпотеки, суд виходить з того, що за ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб»єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Підпунктом 33.4 п. 33 договору іпотеки від 12 вересня 2008 року передбачено, що сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 160 000 грн 00 коп (а.с. 27). Вказана оцінка предмету іпотеки є умовою договору іпотеки від 12 вересня 2008 року. Спір щодо ціни предмету іпотеки між сторонами не виник. Відповідачем [PERSON] в судове засідання не надано доказів, що ціна предмету іпотеки на час розгляду справи судом змінилася та є більшою, ніж зазначено у договорі іпотеки від 12 вересня 2008 року. За таких обставин, початкову ціну предмета іпотеки - житлового будинку № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області слід визначити в розмірі 160 000 грн 00 коп. Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з будинку № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 39 вищевказаного закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналогічна правова позиція щодо застосування ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. Як вбачається з довідки з місця проживання відповідачів та інформації, наданої Конотопським МВ УДМС України в Сумській області, у будинку № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області зареєстровані та проживають: [PERSON] (зареєстрований з 14 березня 2014 року), [PERSON] (зареєстрована з 28 квітня 2009 року), [PERSON] (зареєстрована з 14 березня 2014 року), [PERSON] (зареєстрований з 20 листопада 2008 року), а також [PERSON], яка народилася 26 березня 2009 року та [PERSON], який народився 27 березня 2014 року (а.с. 27, 49 53, 69). З роз»яснень, які містяться у п. 43 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 року вбачається, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з вимогою про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з будинку № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області в порушення вимог ч. 2 ст. 109 ЖК України, не зазначив іншого постійного житла, у яке має бути виселено відповідачів. Крім того, письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивачем взагалі не направлялася. Як вбачається з договору іпотеки від 12 вересня 2008 року, іпотекою забезпечувалося виконання іпотекодателем [PERSON] зобов»язань за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року (п.п. 33.1. п. 33 договору іпотеки) (а.с. 20). Відповідно до п.п. 8.1. п. 8 кредитного договору від 12 вересня 2008 року кредит [PERSON] був наданий на капітальний ремонт та на сплату винагороди за надання фінансового інструментарію у момент надання кредиту (а.с. 16). Як витікає з п.п. 33.3 п. 33 договору іпотеки від 12 вересня 2008 року будинок № 19 по вул. Луговій в м. Конотопі Сумської області належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 20), договорі купівлі-продажу житлового будинку був укладений 22 травня 2004 року (а.с. 130-131), тобто зазначений будинок був придбаний відповідачем [PERSON] ще до укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору, не був придбаний за рахунок коштів, отриманих ним за кредитним договором № SUKWGR0000000001 від 12 вересня 2008 року, а є лише забезпеченням належного виконання ним свого зобов»язання за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3 561 грн 44 коп (а.с. 1 а).

Outcome: partial