Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова», [PERSON], в якому просила стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованості в розмiрi 11681,99 грн. за кредитним договором № б/н від 22.11.2007 р., стягнути з ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова» та [PERSON], солідарно на користь позивача 10000,00 грн., а також стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 243,60 грн. судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вiдповiдно до укладеного договору № б/н вiд 22.11.2007 р., [PERSON] 22.11.2007 р. отримала кредит в розмiрi 11000 грн. у виглядi встановленого кредитного лiмiту на платiжну картку зi сплатою вiдсоткiв за користування кредитом в розмiрi 30,00% на рiк на суму залишку заборгованостi за кредитом з кiнцевим термiном повернення, що вiдповiдає строку дії картки. Вiдповiдно до умов договору, погашення заборгованостi повинно здiйснюватися щомiсяця в перiод сплати. Взятi на себе зобов'язання по зазначеному договору банк виконав своєчасно i повнiстю, надавши Бунiнiй Ж.Б. вищевказанi грошовi кошти. Вiдповiдачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, загальна сума якої станом на 31.12.2013 р. становить 36191,69 грн. 24.03.2014 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова», в якому просила визнати недiйсним договiр поруки, укладений мiж ПАТ КБ «ПриватБанк», в особi Фiлiї «Харкiвське Головне Регiональне Управлiння ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фiнансове агентство «Верус» в особi Фiлiї «Українське фiнансове агентство «Верус» в Дзержинському районi м. Харкова в забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором вiд 22.11.2007 р. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] вказала, що 22.11.2007 р. мiж нею i позивачем по первiсному позову було укладено кредитний договiр. 15.03.2010 р. суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 2-Н-86/10 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] вказаний договiр розірвано та видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 16018,37 грн., судовий збір у розмірі 80,09 грн., витрат на ІТЗ розгляду цивільних справ в розмірі 30,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 1042,80 грн. [PERSON] зазначає, що в лютому 2014 р. після відкриття провадження по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», [PERSON] про стягнення заборгованості та отриманні копії позовної заяви з додатками, їй стало відомо про укладення в її інтересах договору поруки між ПАТ КБ «Приватбанк», в особі Філії «Харківське Головне Регіональне Управління ПАТ КБ «Приватбанк» (кредитор за договором поруки) i ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова (поручитель за договором поруки). При цьому встановити напевно дату укладення договору поруки із структури самого договору не вважається за можливе, бо він має шаблонний вигляд і не містить істотної умови договору поруки - інформації про боржника. Оскiльки відомості про боржника були надані поручителю та підписані сторонами у вигляді додатку № 1 до договору поруки не раніше ніж 22.03.2011 р., то датою укладення договору поруки можна вважати саме 22.03.2011 р., тобто після розірвання договору від 22.11.2007 р. та спливу строку виконання основного зобов'язання. [PERSON] вказує, що вона вперше дізналась про укладення договору поруки в її інтересах через три роки після його укладення під час призначення слухання справи в суді, вона не зверталась з будь-якими проханнями до поручителя. Крім того, кредитором грубо порушено вимоги ЗУ «Про банки і банківську діяльність» в частині незаконного розкриття банківської таємниці. Крiм того, посилаючись на ч. 4 ст. 559 ЦК України, [PERSON] зазначає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (за матеріалами даної справи пройшло вже три роки!) не пред'явить вимогу до поручителя. Вона вважає, що позовні вимоги до поручителя в первісному позові є фарсом, а не дійсною вимогою кредитора про стягнення заборгованості, бо не можуть бути задоволені судом у законний спосіб. З викладеного [PERSON] робить висновок, що укладення договору поруки з самого початку - це зловмисна домовленість відповідачів за зустрічним позовом, спрямована не на настання реальних наслідків, а на оману суду, задля винесення рішення з порушенням правил територіальної підсудності, спробою у незаконний спосіб необгрунтовано подовжити строк позовної давності та штучно створити спір, який не існує між сторонами і який вже було вирішено більше чотирьох років назад шляхом видачі судового наказу. 20.06.2014 р. представником [PERSON] до суду було подано заперечення протии позову по справi № 638/2098/14-ц, в якому просила суд вiдмовити в задоволеннi позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фiнансове агентство «Верус» в особi філії «Українське фiнансове агентство «Верус» в Дзержинському районi м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованостi. В обгрунтування вказаних вимог зазначила, [PERSON] з цим позовом не погоджується i заперечує, оскiльки окрiм вiдомостей, викладених в заявi, а це єдиний документ, який пiдписала [PERSON], з нею не було узгоджено анi умов обслуговування кредиту, анi строку i умов погашення, анi вiдповiдальностi/звiльнення вiд вiдповiдаьностi за невиконання/несвоєчасне виконання зобов'язань сторонами, i, як наслiдок, наявностi i розмiру штрафних санкцiй, явних i прихованих комiсiй тощо. Крiм того, зазначає представник [PERSON], чотири роки назад спiр мiж сторонами вже було вирiшено: судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова вiд 15.03.2010 р. договiр вiд 22.11.2007 р. розiрвано i стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованостi за кредитним договором в розмiрi 16018,37 грн., судовий збiр в розмiрi 80,09 грн., витрат на IТЗ розгляду цивiльних справ в розмiрi 30,00 грн. i витрат на правову допомогу в розмiрi 1042,80 грн. Позивачем за первiсним позовом не надано довiдки про структуру заборгованостi [PERSON] з вiдокремленням стягнутої заборгованостi за судовим наказом, що унеможливлює встановлення розмiру спiрної заборгованостi станом на час розгляду справи. Також представник [PERSON] вважає недiйсним договiр поруки, укладений мiж позивачем за первiсним позовом i ТОВ «Українське фiнансове агентствао «Верус», оскiльки в матерiалах справи вiдсутнi докази звернення позивача за первiсним позовом до поручителя з вимогою виконання зобов'язань за договором поруки останнiм, також немає інформації i про виконання поручителем своїх зобов'язань за договором поруки, що унеможливлює напевне встановити суму спiорної заборгованостi. Посилаючись на ст.ст. 256, 257 ЦК України, а також iншi нормативнi акти України, представник [PERSON] вказує, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» подана поза строку позовної давностi, який сплинув в груднi 2013 р., а зi спливом позовної давностi до основної витмоги вважається, що позовна давнiсть сплинула i до додаткової вимоги. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позивні вимоги за первинним позовом підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засiданнi вимоги первiсного позову не визнала, просила вiдмовити в їх задоволеннi в повному обсязi, а також визнати недiйсним договiр поруки, укладений мiж ПАТ КБ «ПриватБанк», в особi Фiлiї «Харкiвське Головне Регiональне Управлiння ПАТ КБ «ПриватБанк» i ТОВ «Українське фiнансове агентство «Верус» в особi Фiлiї «Українське фiнансове агентство «Верус» в Дзержинському районi м. Харкова в забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором вiд 22.11.2007 р. Директор філії «ТОВ «УФА «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова» надав суду заяву, в якій просив справу слухати без участi їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував, додаткових пояснень чи доказiв не надав i просив суд розглядати справу за наявними в справi матерiалами. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасникiв судового засiдання, вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до умов укладеного договору № б/н вiд 22.11.2007 р. [PERSON] 22.11.2007 р. отримала кредит в розмірі 11000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матерiалів справи вбачається, що зазначений договір складається з заяви позичальника та умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Судом встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем за первинним позовом та філією ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» в Дзержинському районі м. Харкова було укладено договір поруки від 01.09.2010 р., відповідно до якого ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» в Дзержинському районі м. Харкова зобов'язується перед позивачем за виконання [PERSON] всіх своїх зобов'язань за кредитним договором, розмір відповідальності поручителя перед кредитом обмежується сумою 10000,00 грн. Позивачем за первинним позовом прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором було виконано в повному обсязі, надано [PERSON] кредит в сумі 11000 грн. Однак, [PERSON] прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, систематично не проводилось повернення належних до сплати частин кредиту та нарахованих процентів за його користування. У відповідності з п.п. 2,4 договору поруки, а також ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разi прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, і сплати процентів, належних йому вiдповiдно до ст. 1048 цього кодексу. Невиконання [PERSON] своїх зобов'язань призвело до виникнення заборгованості, загальна сума якої станом на 30.12.2013 р., на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості, становить 36191,69 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 10503,18 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 22903,30 грн., заборгованостi по комiсiї за користування кредитом - 2785,21 грн. Вiдповiдно до судового наказу, виданного Червонозаводським районним судом м. Харкова 15.03.2010 р., з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 16018,37 грн. Отже, рiзниця становить 20173,32 грн. При цьому зазначеним наказом договірЮ укладений між сторонами, припинено чи розірвано не було. Ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення чи неналежного виконання зобов'язань, встановлених укладеним договором. Відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушеннi позичальником строкiв платежей за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором бiльш нiж на 120 днiв, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмiрi 500 грн. + 5% вiд суми позову. Вiдповiдно до розрахунку, наданого представником ПАТ КБ «ПриватБанк», штрафи становлять: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1008,67 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованність до стягнення за даним позовом становить 21681,99 грн. Ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 32 ЦПК України позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох відповідачів або вiдповiдачiв; предметом спору є однорідні права та обов`язки. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дiї або здiйснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивiльних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також iнтересам держави i суспiльства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Постановою №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням статей 553-554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладання договору поруки. З матерiалiв справи вбачається, що [PERSON] з моменту укладання договору користувалася наданим їй банком кредитним лімітом, що підтверджується випискою по рахунку. Пунктом 17 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальноті за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, вiдповiдно до викладеного, суд вважає вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явленi до [PERSON] правомiрними i такими, що пiдлягають задоволенню. В задоволеннi зустрiчного позову суд вважає за необхiдне вiдмовити. Посилання [PERSON] на нiбито пропущений позивачем за первiсним позовом строк позовної давності, суд вважає безпiдставним виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки позивач за первiсним позовом звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з приводу того ж предмету і з цих же підстав, відповідач погашав частково заборгованість перед позивачем, що свідчить про визнання ним наявності заборгованості, суд не вважає пропущеним строк позовної давності позивачем за первiсним позовом і стягує з [PERSON] несплачену частину заборгованості, яка складає 11681,99 грн. за кредитним договором № б/н вiд 22.11.2007 р. 10000,00 грн. повинно бути стягнуто солідарно з [PERSON] i «ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» в Дзержинському районі м. Харкова». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved