Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 4416,18 доларів США та судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 75750,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.03.2016 року. Згідно заяви відповідача від 14.08.2008 року, кредитний договір № CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року, переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 14744.10 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач належним чином договір не виконував, у звязку з чим, станом на 25.06.2015 року, має заборгованість у сумі 4416,18 доларів США, яка складається з: 3935,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 201,79 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 24,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11,81 доларів США - штраф (фіксована частина); 209,73 доларів США - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 4416,18 доларів США, що за курсом 21,17 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 року, складає 93490,56 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували та подали зустрічну позовну заяву, згідно якої просили суд визнати недійсною та розірвати Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] Стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] помилково перераховані кошти в сумі 90198,00 гривень. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, відповідач та його представник посилалися на те, що [PERSON] своєї згоди на переведення валюти кредиту з гривні в долари США не надавав. На якій підставі відбулась зміна валюти кредитування і хто приймав таке рішення, їм не відомо. Крім того, в заяві про зміну валюти кредиту невірно зазначена дата укладення основного договору, а дата укладення Додаткової угоди взагалі не вказана. Банк не повідомляв [PERSON] про зміну валюти кредитування. В тексті угоди зазначений невідомий їм номер рахунку на який банк мав перерахувати кредитні кошти [PERSON] Визначену в Додатковій угоді суму кредиту в розмірі 15744,00 доларів США, [PERSON] від банку не отримував. Банк не надав доказів виконання взятих на себе зобовязань (перерахування кредитних коштів) за умовами Додаткової угоди. Крім того, банком до позову додано копію Ліцензії на операції з валютними цінностями, датовану 05.10.2011 року, а Додаткова угода до Договору в доларах США укладена в 2008 році. Заяву про переведення валюти кредитування та Додаткову угоду, [PERSON] не підписував. Згідно графіку погашення кредитних коштів в сумі 75000 гривень, отриманих [PERSON] за Договором кредиту, останній, з 14.03.2008 року по 14.03.2016 року, мав сплачувати Банку щомісячно 1354 гривні. Станом на лютий місяць 2015 року, враховуючи коливання курсу долара США, [PERSON] вже сплатив Банку грошові кошти в сумі 224 877 гривень. Згідно їхнього розрахунку сума кредиту за основним Договором разом з процентами на дату погашення повинна становити 134 638 гривень. Беручи до уваги що на даний час [PERSON] вже сплатив Банку 224877 гривень, сума переплати за основним договором становить 90198 гривень (224877- 134639) і її слід стягнути з Банка на користь [PERSON] Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі, вважає наступне. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно цієї ж статті та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2008 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник), з іншої сторони, уклали Договір про іпотечний кредит № CSR0GІ0000006069. Сторони не заперечували що на підставі даного договору Банк надав, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 75000,00 гривень на поліпшення якості житлового будинку. Згідно п.2.4. зазначеного договору, позичальник зобовязався щомісячно, до 14 числа кожного місяця наступного після укладення цього договору здійснювати погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідного кредитного договору, ануїтетними платежами в сумі 1354,96 гривні. Останню сплату такого платежу необхідно було здійснити до 14.03.2016 року. 14.08.2008 року, сторони уклали Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року (дата укладення зазначена в п.8.7. Додаткової угоди). Згідно умов вказаної Додаткової угоди сторони змінили валюту кредитування, в результаті чого, залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року, який станом на 14.08.2008 року становив 72816,45 гривні, був перерахований у долари США і склав 15744,10 доларів США. Щомісячний платіж, згідно підписаного сторонами графіку погашення заборгованості становив 311,50 доларів США, строк внесення останнього платежу 14.03.2016 року. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобовязанні. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості та пояснень [PERSON] і його представника, [PERSON], починаючи з 14.09.2008 року (перша дата погашення по кредиту в доларах США), взяті на себе зобовязання виконував недобросовісно: вносив щомісячний платіж в меншому розмірі, чи зовсім не вносив, а наступного разу вносив суму коштів, що перевищувала місячний платіж. З 14.03.2015 року, [PERSON], взагалі, перестав погашати кредит. Відповідно до п.3.2. Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008, із внесеного [PERSON] чергового щомісячного платежу, в першу чергу погашалась заборгованість по тілу кредиту та обовязковим платежам, в тому числі і штрафні санкції за попередні місяці і, в останню чергу за місяць в якому поступив платіж. За таких обставин, строк невиконання [PERSON] взятих на себе зобовязань почав текти з 14.03.2015 року і загальна сума заборгованості склала 4416,18 доларів США, яка має бути стягнута з останнього на користь Банку. Щодо посилань [PERSON] та його представника на те, що питання про зміну валюти кредитування за цим договором вирішувалось без його відому та згоди, то вони спростовуються висновками проведеної комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №189/871/16-23 від 22.11.2016 року, згідно яких, підпис в графі «Підпис» та «один з оригіналів даного договору мною отримано особисто» Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року та підпис в графі «(Підпис клієнта, П.І.Б.)» заяви про продаж іноземної валюти від 14.08.2008 року виконаний [PERSON] Підпис в заяві про прийняття рішення щодо зміни валюти кредитування від 14.08.2008 року виконаний не [PERSON] Щодо останнього висновку, то суд, беручи до уваги, що саму Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року та заяву про продаж іноземної валюти від 14.08.2008 року, [PERSON] підписав власноруч, не вважає його доказом того, що зміна валюти кредитування відбулася без відому [PERSON] Крім того, вирішуючи даний спір, суд, також бере до уваги ті обставини, що з часу зміни валюти кредиту, тобто, з 14.08.2008 року і до часу припинення виконання взятих на себе зобовязань 14.03.2015 року, [PERSON], на протязі більш ніж шести років визнавав умови Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит CSR0GІ0000006069 від 14.03.2008 року та, хоча із порушеннями, їх виконував, про що також визнав у своєму листі, адресованому Голові правління ПАТ КБ «Приват Банк». Щодо посилань [PERSON] та його представника відносно відсутності у ПАТ КБ «ПриватБанк», на час укладення спірного договору та Додаткової угоди до нього, Індивідуальної Ліцензії (дозволу) на проведення операцій з валютними цінностями, то представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано суду відповідні копії банківських ліцензій № 22 від 04.12.2001 року та № 22-2 від 29.07.2003 року з додатком до дозволу, в якому зазначено перелік операцій, які мало право здійснювати на той час ЗАТ КБ «ПриватБанк» - нині ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема операції з валютними цінностями. Щодо заяви як представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строків позовної давності до вимог за зустрічним позовом, та заяви позивача [PERSON] і його представника щодо застосування позовної давності до вимог по первісному позову, то суд вважає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За загальним правилом, відповідно до положень ч. 3 та ч 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав щодо застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], оскільки, як зазначалося вище, останній з 14.03.2015 року припинив виконувати, покладені на нього обовязки за договором кредиту, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 06.08.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Також, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки, на підставі всього вище наведеного, прийшов до висновку про недоведеність вимог [PERSON], що є самостійною підставою для відмови у вимогах останнього. Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до повного задоволення. Вимоги відповідача [PERSON] за зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною та розірвання Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № CSR0GI0000006069 від 14.03.2008 року, до задоволення не підлягають у звязку з недоведеністю. Враховуючи приписи статті 192 ЦК України про те, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, статті 533 ЦК України та розяснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в п.14 Постанови від 18.12.2009 року, №14 «Про судове рішення в цивільній справі», про те, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду, слід у мотивувальній частині рішення, навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, та курс гривні до долара США, станом на 12.12.2017 року, який, згідно даних мережі Інтернет, становить 27,13, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути: 4416,18 х 27,13 = 119810 гривень 96 копійок. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у сумі 934 гривні 91 копійка. На підставі наведеного та

Outcome: approved