Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в обґрунтування якої зазначило, що 11.07.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №37.3/АА-00058.08.2. В забезпечення виконання зобов'язань останнього за вказаним договором [PERSON] уклав з позивачем договір поруки. Оскільки відповідач, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, його заборгованість станом на 18 жовтня 2013 року складає 554071 грн. 90 коп., позивач просить його вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості в судовому порядку солідарно. В судовому засіданні представник «РОДОВІД БАНК» позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідачів заборгованість, що утворилася станом на 10 червня 2014 року в розмірі 942268 грн. 89 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково в частині заборгованості по тілу кредиту та процентах, пояснив, що дійсно отримав кредит та допустив заборгованість. Разом з тим, просив також суд застосувати строки позовної давності та положення ч.3 ст.551 ЦК України до позовних вимог по пені. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, наведених відповідачем. Відповідач [PERSON], згідно копії свідоцтва про смерть, помер28 листопада 2009 року. Ухвалою суду провадження в частині позовних вимог до останнього закрито, відповідно до п.6 ч.1 ст.205 ЦК України. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №37.3/АА-00058.08.2., згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 74600 грн. з датою остаточного погашення 11.07.2015 року зі сплатою 19 % річних. З договору поруки від 11 липня 2008 року вбачається, що [PERSON] поручився за належне виконання позичальником взятих згідно кредитного договору зобов'язань. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаний кредитний договір було укладено в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Всупереч умовам укладеного між сторонами договору, відповідач [PERSON] порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості, банк вирішити вказане питання в позасудовому порядку намагався, що відповідачами було залишено поза увагою. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Заявою на видачу готівки, розрахунками заборгованості підтверджується отримання коштів позичальником та наявність боргу за кредитним договором станом на 10.06.2014 року на загальну суму 942268 грн. 89 коп., яка складається із заборгованість по кредиту 64835 грн. 04 коп., заборгованість по процентах - 51265 грн. 27 коп., пені 813559 грн. 85 коп., три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості 4184 грн. 38 коп., інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості 8424 грн. 35 коп. При цьому, загальна сума пені за період з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року складає 361014 грн. 98 коп. Суд вважає, що позов про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по тілу кредиту, процентах, 3 процентах річних, загальній сумі інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості заявлено правомірно, оскільки останній всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідачами дані обставини не спростовані належними та допустимими доказами. Щодо вимоги про стягнення пені то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з укладеного сторонами кредитного договору в ньому дійсно передбачено сплату відповідачем пені в розмірі 1,6% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань за кожен день прострочки, що згідно розрахунку позивача становить всього 813559 грн. 85 коп., а за період з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року, згідно уточненого розрахунку 361014 грн. 98 коп., тобто в кілька разів перевищує суму заборгованності за вказаним договором. Враховуючи співмірність вимог із розміром заподіяних збитків, з врахуванням таких істотних обставин справи як майновий стан позичальника, відсутність істотних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язань, суд вважає за доцільне зменшити суму пені за прострочення сплати кредиту до 70000 грн. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених позивачем судових витрат підлягають задоволенню, відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial