Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство», звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відповідачів про визнання недійсним розпорядження та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи який зазначив, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 року № 1806 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 14-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу 14-ом громадянам: [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0010; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0011; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0007; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0012; [PERSON] земельну ділянку : кадастровим номером 3223185100:04:005:0003; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0006; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0005; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0004; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0009 по 0,99 га кожному загальною площею 13,86 га в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області на які вонои в подальшому отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. В подальшому всі громадяни, окрім [PERSON] відчужили свої земельні ділянки [PERSON] , який об`єднав ці земельні ділянки та в результаті об`єднання сформувались такі земельні ділянки: площею 1,98 га з кадастровим номером 3223185100:04:005:0024, площею 1,98 га з кадастровим номером 3223185100:04:005:0025, площею 1,9799 га з кадастровим номером 3223185100:04:005:0022, площею 1,9799 га з кадастровим номером 3223185100:04:005:0021, які розташовані в адміністративних межах с. Красне Обухівського району. За результатами аналізу додержання вимог земельного законодавства на території Обухівського району прокуратурою Київської області виявлене порушення вимог земельного законодавства під час передачі вищезазначених земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, оскільки земельні ділянки лісового фонду передані у власність громадян без згоди землекористувача, всупереч вимогам ч. 5 ст. 116, 142 Земельного кодексу України, з преревищенням передбачених законом повноважень та з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок визначеному ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 57 Лісового кодексу України. В зв`язку з порушенням норм чинного законодавства при наданні у власність земельних ділянок лісогосподарського призначення, прокурор просить позов задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним розпорядження, видані державні акти та витребувати у відповідачів земельні ділянки, які вибули з власності держави поза її волею. Окрім того, прокурор просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, оскільки про наявні порушення вимог закону прокурору стало відомо лише у 2017-2018 роках за результатами опрацювання інформації різних органів державної влади, установ та організацій, що пов`язано з складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та інтересів держави. В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С. позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві, зазначивши, що внаслідок прийняття незаконного розпорядження з перевищенням своїх повноважень Обухівська РДА передала у власність фізичних осіб - відповідачів по справі земельні ділянки, що належить до земель лісового фонду загальною площею 13,86 га та з державної власності без відома власника в порушення вимог земельного законодавства та Лісового кодексу України вибули земельні ділянки і існують правові підстави для їх витребування у відповідачів. Перший заступник прокурора Київської області Киричук М. подав до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] в якому зазначив, що заперечує, щодо доводів про набуття ним земельних ділянок на законних підставах, оскільки з державної власності вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення внаслідок прийняття Обухівською районною державною адміністрацією спірного розпорядження щодо передачі у приватну власність громадянам земель лісогосподарського призначення, з огляду на те, що воля держави, як власника може виражатись лише в таких діях органів виконавчої влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Окрім того, зазначив, що початок перебігу позовної давності у даному спорі саме з того часу, коли держава в особі уповноваженого органу, а не прокурор дізналась про порушення, що відповідає висновкам Верховного Суду України та підтримується практикою Верховного Суду, а отже оскільки позов подано прокурорм, то про порушення інтересів держави позивачі дізнались 20.05.2019 року після отримання позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження, разом з тим прокурору стало відомо про необхідність захисту прав і інтересів держави у 2018 році за результатами системного аналізу інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 16.10.2018 року ;№ 491 та інформації ДП «Київське лісове господарство» від 16.10.2018 № 02-02/810, що підтверджують незаконність відведення у власність спірних земельних ділянок. Представник Державного підприємства «Київське лісове господарство» в судове засідання не з`явився, його представник надіслав до суду додаткові письмові пояснення по справі, в яких просив у разі неявки представника в судове засідання розглядати справу без його участі та вимоги прокуратури підтримав і просили задовольнити в повному обсязі, з підстав, що зазначені в позовній заяві. Окрім того, зазначив, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави без погодження ДП «Київске Лісове господарство» на її вилучення з земель лісогосподарського призначення, збитки лісогосподарського призначення не нараховувались та до підприємства не надходили. Представник Київського обласного по м. Києву управління Лісового та мисливського господарства в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позицію прокурора щодо заявлених позовних вимог підтримав у повному обсязі, та зазначив, що управлінням жодних погоджень щодо вилучення спірних земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення не надавалось. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду неповідомив., надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з застосуванням строку позовної давності, посилаючись на те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли державний орган дізнався про порушення свого права, окрім того вважає, що наведені прокурором підстави підтверджують неповажність причин пропуску строку для звернення до суду. Окрім того, зазначив, що межі земельної ділянки, переданої в постійне користування ДП «Київське лісове господарство» не винесені в натурі (не встановлені) і не внесені до даних ДЗК, документи, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою останнім не отримано та не зареєстровано у встановленому законом порядку, експертиза щодо накладення земельних ділянок не проводилась, а тому отримання у власність спірних земельних ділянок відповідачами у власність не порушує права позивачів, а отримання державних актів на земельні ділянки відбулося відповідно до розпорядження Обухівської РДА від 30.11.2007 року № 1806, яке було прийняте після отримання всіх погоджень, необхідних висновків та державної експертизи землевпорядної документації. Представник Обухівської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з застосуванням строку позовної давності. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 20.05.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши прокурора, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 № 1806 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 14-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведенння для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу 14-ом громадянам загальною площею 13,86 га в адміністративних межах Красненської сільської ради Обухівського району Київської області по 0,99 га кожному, зокрема: [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0010; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0011; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0007; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0012; [PERSON] земельну ділянку : кадастровим номером 3223185100:04:005:0003; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0006; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0005; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0004; [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223185100:04:005:0009. На підставі вказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 № 1806 року Управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі видано наступні держави акти на право власності на земельні ділянки наступним громадянам: [PERSON] серії ЯЕ № 815674 , [PERSON] серії ЯЕ № 815675 , [PERSON] серії ЯЕ № 815671 , [PERSON] серії ЯЕ № 815676 , [PERSON] серії ЯЕ № 815667 , [PERSON] серії ЯЕ № 815670 , [PERSON] серії ЯЕ № 815669 , [PERSON] серії ЯЕ № 815668 , [PERSON] серії ЯЕ № 815673 . 06.11.2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № № 5892, 5927, 5952, 5922, 5917, 5997, 5942, 5902 відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0010, 3223185100:04:005:0011, 3223185100:04:005:0007, 3223185100:04:005:0012, 3223185100:04:005:0006, 3223185100:04:005:0005, 3223185100:04:005:0004, 3223185100:04:005:0009 на користь [PERSON] . В подальшому, [PERSON] об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0009 та 3223185100:04:005:0010 в ділянку площею 1,98 га з кадастровим номером 3223185100:04:005:0024, у зв`язку з чим отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 693079. Також, [PERSON] об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0012 та 3223185100:04:005:0011 в ділянку площею 1,98 га з кадастровим номером 3223185100:04:005:0025, у зв`язку з чим отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 693197. Крім того, [PERSON] об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0006 та 3223185100:04:005:0007 в ділянку площею 1,98 га (згідно відомостей Державного земельного кадастру про право власності те речові права на земельну ділянку площею 1,9799 га) з кадастровим номером 3223185100:04:005:0022, у зв`язку з чим отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 345767. Поряд з цим, [PERSON] об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0005 та 3223185100:04:005:0004 в ділянку площею 1,98 га (згідно відомостей Державного земельного кадастру про право власності те речові права на земельну ділянку площею 1,9799 га) з кадастровим номером 3223185100:04:005:0021, у зв`язку з чим отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 345768. Так, за інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 16.10.2018 року № 02-02/810 земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0003, 3223185100:04:005:0024, 3223185100:04:005:0025, 3223185100:04:005:0022 та 3223185100:04:005:0021, розташовані на землях лісогосподарського призначення кварталу 81 Обухівського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років, а погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало. Відповідно до інформації наданої Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» від 16.10.2018 № 491, земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0003, 3223185100:04:005:0024, 3223185100:04:005:0025, 3223185100:04:005:0022 та 3223185100:04:005:0021, надані у власність громадянам розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 № 1806, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003, 2014 років, відносяться до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і накладаються на виділи 18 (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року) та 23 (відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003, 2014 років) кварталу 81 вказаного лісництва. Отже, право користування ДП «Київське лісове господарство» земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0003, 3223185100:04:005:0024, 3223185100:04:005:0025, 3223185100:04:005:0022 та 3223185100:04:005:0021 відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років. Відповідно до положень ст. ст. 19, 55, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України (в редакції станом на 2007 рік) спірні земельні ділянки відносилися до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Так, статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово- картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже з аналізу вимог ст. ст. 5, 48 Лісового кодексу України та ст. 55 Земельного кодексу України факт віднесення спірних земель до земель лісогосподарського призначення посвідчується планово картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад, наявними в матеріалах справи. За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, ще виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому. Отже, судом з наданих сторонами доказів та аналізу норм лісового кодексу та земельного законодавства, встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебвали у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство». Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення. Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить. Оскільки спірні земельні ділянки відносяться до лісових земель ст. ст. 43,44,84 Земельного кодексу України не могли передаватись у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Також, ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. З Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Таким чином, Земельним кодексом України встановлено пріоритетність норм цього кодексу для застосування до земельних відносин, що виникають при використанні лісів. Відповідно до ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Отже, рішення про вилучення спірних земельних ділянок має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог ст. ст. 6, 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 Лісового кодексу України, до яких, зокрема, належить передача у власність, у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Таким чином, вилучення земельних лісових ділянок площею 8,9098 га відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Вказане свідчить про те, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 року № 1806 в частині відведення земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спрямовано на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га, так як на момент відведення, спірні земельні ділянки знаходились в одному виділі та кварталі лісництва, суміжні та межують між собою, що свідчить про перевищення районною передбачених законом повноважень. Отже, з огляду на викладені обставини та аналізу наданих сторонами доказів та викладених норм права, суд приходить до висновку, що вилучення та надання у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення не відноситься до компетенції Обухівської районної державної адміністрації. Окрім того, розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 року № 1806 передано у власність земельні ділянки лісового фонду без згоди землекористувача, всупереч вимогам ч. 5 ст. 116, ст. 142 Земельного кодексу України. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 № 1806 відведено у власність 9-м громадянам земельні ділянки загальною площею 8,9098 га, що становлять собою єдиниі лісовий масив та знаходились в одному кварталі лісництва, є суміжними та межують між собою, використовувались для ведення лісового господарства без вилучення їх з держлісфонду уповноваженим органом держави на підстав ст. ст. 142, 149 Земельного кодексу України, що кореспондується з аналогічними правовими позиціями наведеними у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі 368/1158/16-ц та Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1030цс16, від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15, вії 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 22.04.2015 у справі № 6-65цс15. Відповідно до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України райони державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянкі державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті: будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Відповідно до схеми розміщення земельних ділянок, що міститься в документації із землеустрою, спірні земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту Красненської сільської ради. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. З огляду на викладені обставини та аналізу наведеного законодавства вбачається, що Обухівська районна державна адміністрація не мала повноважень на вилучення і розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення за межами населеного пункту Красненської сільської ради, які перебувають у постійному користуванні державного підприємства. Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно ч. 4 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої з лади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Однак, Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства погодження на зміну цільового призначення спірних земельних ділянок не надавало та відповідні рішення органів державної влади про зміну цільового призначення земель лісогосподарського значення для не лісогосподарських потреб не приймались. В порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України Обухівською районною державною адміністрацією передано у власність громадянам землі лісогосподарського призначення загальною площею 13,86 га га, розташовані на землях лісогосподарського призначення кварталу 81 Обухівського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років без зміни цільового призначення лісової ділянки, за відсутності погодження органу лісового господарства, що підтверджується листом ДП « Київське лісове господарство» від 16.10.2018 року 02-02/810. Статтею 21 Земельного кодексу України передбачено наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади і органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Відповідно до ст. ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості грунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. В порушення вимог раціонального використання земель Обухівською районною державною адміністрацією передано у власність відповідачам для ведення особистого селянського господарства землі лісогосподарського призначення, вкриті багаторічними лісовими насадженнями, без їх збереження. В ході судового розгляду встановлено, у даному випадку спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0003, 3223185100:04:005:0024, 3223185100:04:005:0025, 3223185100:04:005:0022 та 3223185100:04:005:0021 набуто громадянами у приватну власність всупереч порядку зміни цільового призначення земельних ділянок, визначеному ст. 20 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України без погодження відповідним органом державної влади з питань лісового господарства, що кореспондується з правовими позиціями наведеними в постановах та Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 391/1056/14-ц та Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15 та від 20.03.2013 у справі № 6-13цс13. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Отже, з огляду на вищевикладене, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 № 1806 прийнято всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 19, 20, 43, 44, 55, 56, 57, 84,116,122,149 Земельного кодексу України, ст. 5, 27, 31 Лісового кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» , у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним судом в порядку передбаченому ст. ст. 21,152, 155 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Держава як власник спірного майна делегувала Обухівській районній державній адміністрації повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля держави як власника може виражатися лише в таких діях органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Як встановлено судом, рішення про вилучення (припинення права) земельної ділянки за погодженням із землекористувачем має право приймати відповідний орган державної влади, який в силу вимог ст. ст. 6, 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 393 Цивільного кодексу України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно зі ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право відповідачів на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223185100:04:005:0003, 3223185100:04:005:0024, 3223185100:04:005:0025, 3223185100:04:005:0022 та 3223185100:04:005:0021 виникло на підставі незаконних державних актів на право власності на земельні ділянки, що вказує на те, що до них перейшло право власності на спірні земельні ділянки від держави протиправно поза волею власника. Зважаючи на те, що відповідачами спірні державні акти на право власності на земельні ділянки були зареєстровані у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 30.11.2007 № 1806 в частині відведення земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] цих державних актів на право власності на земельні ділянки згідно ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України, а також витребування земельних ділянок на користь держави, що відповідає висновоку викладений у постановах Верховного Суду України від 22.10.2012 у справі № 3-34гс12 та від 22.05.2013 у справі № 6- ЗЗцс13. А за змістом ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Наведене вище свідчить про можливість застосування віндикації для захисту порушених інтересів держави. Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Таким чином, здійснення Обухівською районною державною адміністрацією права власності, зокрема розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави, що відповідно до ст. 388 ЦК України дає підстави для витребування державою її майна. Такі висновки підтверджуються правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15. від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15. від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15. від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Так ст. ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Прийняття органами державної влади або місцевого самоврядування рішення про передачу земель державної власності лісогосподарського призначення для інших цілей ніж визначені законом, позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В даному контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права користування та землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ст. ст. 14, 19 Конституції України). За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури Київської області до суду з вимогою про витребування спірних земельних ділянок з володіння [PERSON] та [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності. Отже, стосовно землі лісогосподарського призначення закон установлює пріоритет державної власності на землю над приватною і, крім того, прямо забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність ліси та землю відповідного цільового призначення поза складом угідь селянських, фермерських та інших господарств, або й у складі цих угідь, якщо площа ділянки більше, ніж 5 га. Таким чином, законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, в тому числі й [PERSON] та [PERSON] . Натомість вище вказані громадяни набули такого права власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади розпорядження. [PERSON] та [PERSON] в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірних земельних ділянок знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Крім того, витребування спірних земельних ділянок з володіння [PERSON] та [PERSON] на користь держави відповідає критерію законності: витребування з їх власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом виконавчої влади вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. За таких обставин позов прокуратури Київської області по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2510и15. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Щодо заяв представника відповідача Обухівської РдА та відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин суд зазначає наступне. Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ч.3-ч.5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. З огляду на це, положення ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Київське лісове господарство» довідалися або могли довідатися про порушення інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно правової позиції Верховного Суду України відображеної у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-178цс15, визначено, що перебіг строку позовної давності за позовами прокуратури, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватись з часу, коли відповідний орган довідався чи міг довідатись про порушення його прав чи особу, що їх порушила, а не з часу отримання таких даних прокуратурою. Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли саме повноваженому органу, право якого порушено внаслідок прийнятого незаконного рішення, стало відомо про таке порушення. Саме така правова позиція щодо правильності застосування вказаної норми закону міститься в постановах Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 6-2070цс16, від 20.08.2013 у справі № 3-18гс13, від 02.09.2008 у справі № 3-3376к08 та ухвалі від 25.04.2012 у справі № 6-15350вов10, правові висновки якого мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017-2018 роках за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій, а саме Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство», ВО «Укрдержліспроект», Головного управління Держгеокадастру у Київській області, що підтверджують незаконне відведення у власність земель лісогосподарського призначення єдиним масивом поза волею їх власника. Київськму обласному та по м. Києву управлінню лісового та мисливського господарства та Державному підприємству «Київське лісове господарство», про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок прийняття Обухівською районною державною адміністрацією оскаржуваного розпорядження відомо не було, оскільки воно приймалось без їх участі, погодження у випадках, передбачених законодавством, на вилучення спірних ділянок не надавалось. Крім того, інформація про виведення землі із складу земель лісогосподарського призначення та їх передачу у приватну власність у загальнодоступних базах даних була відсутня. Органами державного контролю своєчасно ці порушення не виявлено, у зв`язку з чим на захист порушених прав держави вони до суду не звертались, оскільки про наявні порушення вимог закону та необхідність їх захисту в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017-20118 році за результатами опрацювання інформації різних органів державної влади, установ та організацій, а саме: Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство», ВО«Укрдержліспроект», Головного управління Держгеокадастру, що є об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та інтересів держави після чого про це стало відомо і позивачам. Зважаючи на викладене, встановлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсними вищезазначених рішень відповідача пропущено з поважних причин. Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Указані факти свідчать про об`єктивні обставини, пов`язані зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та захисту інтересів держави, а тому суд визнає причини пропущення позовної давності для звернення до суду поважними та поновити його. Отже, заяви представника відповідача та відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі задоволенню не підлягають. Зважаючи на вищевикладені обставини, позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство», підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved