Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ТОВ «Кентавр», ТОВ «КепіталЕстейд», [PERSON] про визнання відповідача іпотекодавцем, звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, задоволення кредитних вимог за рахунок предметів іпотеки із застосуванням процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової ціни на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна у виконавчому провадженні. В обґрунтування свого позову представник позивача вказав, що 14.07.2008 року між АКБ „Укрсоцбанк» та [PERSON],був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № 803/6/18/8-089, згідно якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в валюті у доларах США в сумі 1000000 (один мільйон) доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення заборгованості 05.07.2008 року. Згідно додаткової угоди № 1 від 14.07.2008 року, до Генерального договору про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-089 від 14.07.2008 року «Кредитор» надав «Позичальнику» грошові кошти на умовах забезпеченості,повернення,строковості платності та цільового характеру використання відповідно до основних положень Генерального договору, у формі відновлюваної кредитної лінії окремими частинам кожна частина окремо «Транш», а в сукупності «Транші» у сумі 1000000 (один мільйон) доларів США зі сплатою 14 (чотирнадцять) процентів річних.У забезпечення виконання зобов'язань Позичальником за договором кредиту 14 липня 2008 року між Позивачем та ТОВ «КЕНТАВР» укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір № 805/13/18-5/8-620, за реєстровим № 1240.Відповідно до умов п.1.1 іпотечного договору, Третя особа (Іпотекодавець передав в іпотеку Позивачу (Іпотекодержателю) наступне нерухоме майно, а саме: - нежитлові приміщення підвалу № 8 (вісім), 8-а (вісім а), 8-б (вісім б), (дев'ять), 14-18 (чотирнадцять-вісімнадцять), першого поверху № 7(сім), 7-а (сім-а), 8 (вісім), 9 (дев'ять), 9-а (дев'ять-а), 10 (десять), 35 (тридцять п'ять), 36 (тридцять шість) в літері А-4, загальною площею 308,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належить ТОВ «КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Договору № 2410-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень,орендованих ТОВ «Кентавр», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібна С.В. 13.09.2002,за реєстровим № 942, Акту № 2410-В-С прийому передачі від 13.09.2002.Свідоцтва управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради, право власності на яке зареєстровано згідно з Реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 13.11.2002р. виданий Комунальним підприємством «Харків бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4393; - нежитлові приміщення першого поверху № 12 (дванадцять), 13 (тринадцять), 15(п'ятнадцять) 15-а (п'ятнадцять-а) в літері «А-4», загальною площею 67,5 кв.м. знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали ТОВ«КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності нерухоме майно від 31.10.2005, що видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 26.10.2005р. за № 2655 зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.11.2005| право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності нерухоме майно № 8873464 від 08.11.2005 р., виданим Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 12693344, номер запис) в книзі 1; - нежитлові приміщення підвалу № 1 (один), 2 (два), 4 (чотири), 6-8 (шість-вісім літері «Б-2», загальною площею 36,5 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали ТОВ «КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Договору № 2451-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих: ТОВ «Кентавр», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібна С.В.16.05.2003,за реєстровим № 567, Актом № [NUMBER] прийому -передачі від 16.05.2003; Свідоцтва № [NUMBER] про право власності від 21.05.2003, виданого Головним управлінням економіки та комунального майна Управліннямкомунального майна ат приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради,право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1059331 від 22.07.2003р..виданим Комунальним підприємствомХарківське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер 874063, номер запису-393 в книзі-1; - нежитлові приміщення першого поверху № 32-35 (тридцять два тридцять п'ять), в літері «А-4», загальною площею 63,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали ТОВ «КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.04.2005р., що видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського від 18.04.2005р. за № 920, право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7112353 від 26.04.2005р. виданим Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 10600989, номер запису в Книзі 1; 01.11.2013 року ТОВ «КЕНТАВР» звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою про визнання його банкрутом, 20.11.2013р. було відкрито провадження у справі № 922/4588/13, постановою Господарського суду Харківської області від 13.03.2014року ТОВ «КЕНТАВР» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON], не погодившись з вищенаведеною постановою суду ПАТ «Укрсоцбанк» булоподано апеляційну скаргу. Спірне майно було реалізоване в ході проведення ліквідаційної процедури майна банкрута - ТОВ «КЕНТАВР», а саме [PERSON], майно було відчужено [PERSON], 16 квітня 2014 року, відповідно до укладених договорів купівлі-продажу, а саме: - нежитлові приміщення підвалу № 8 (вісім), 8-а (вісім а), 8-б (вісім б), 9-а (дев'ять), 14-18 (чотирнадцять-вісімнадцять), першого поверху № 7(сім), 7-а (сім-а), 8 (вісім), 9 (дев'ять), 9-а (дев'ять-а), 10 (десять), 35 (тридцять п'ять), 36 (тридцять шість) в літері А-4, загальною площею 308,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво на право власності за реєстровим № [NUMBER]; - нежитлові приміщення підвалу № 1 (один), 2 (два), 4 (чотири), 6-8 (шість-вісім) в літері «Б-2», загальною площею 36,5 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво на право власності за реєстровим [NUMBER]; - нежитлові приміщення першого поверху № 32-35 (тридцять два тридцять п'ять), в літері «А-4», загальною площею 63,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво на право власності за реєстровим [NUMBER]; Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, постанову господарського суду Харківської області від 13.03.2014 скасовано, провадження у справі припинено. Підстава припинення - безпідставність порушення, про що безпосередньо зазначено у постанові апеляційної інстанції. 11.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо, що [PERSON] було передано вищевказане майно ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙД» згідно акту приймання передачі,б/н виданого 01.02.2016 ТОВ «КЕПІТАЛЕСТЕЙД» та [PERSON], а 08.08.2016 року продано [PERSON]. Отже, на підставі ст.1, 3, 4, 7, 23, 26, 33Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст. 3, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, ураховуючи, що судове рішення, яким зняті обтяження з предметів іпотеки, скасовано, і, таким чином, договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек, приймаючи, до уваги, що станом на 05.08.2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 805/6/18/8-089 від 14.07.2008року становить 871 886.15 долар США, що за курсом НБУ складає 21 630 689.76 грн., є підстави для визнання [PERSON] іпотекодавцем за вказаними кредитними зобов'язаннями [PERSON] і звернути стягнення на вказане іпотечне майно в рахунок заборгованості [PERSON] В судове засідання представник позивача не з'явився, направив суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки 04.11.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до [PERSON] з повідомленням про невиконання основного зобов'язання від (вих. № 401.6-42/96-7193), у якому зазначив, що станом на 02.11.2011 р. [PERSON] більш ніж на 90 днів порушені обов'язки за договором кредиту, термін кредиту вважається таким, що закінчився та необхідно достроково погасити кредит в повному обсязі. Зазначений факт встановлено заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25.07.2013 року. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 19.03.2014 року заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.07.2013 року залишено без змін.Відповідно до пункту 4.4. генерального кредитного договору про надання кредитних послуг №805/6/18/8-089 нарахування Кредитором неустойки (штрафу, пені) за невиконання (неналежне виконання) Позичальником зобов'язання за цим Договором не повинен перевищувати 1 (одного) року від дня, коли зобов'язання припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Позивач звернувся до Київського районного суду міста Харкова15.08.2016 року. Отже, строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив 03.10.2014 року, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі N 6-2251цс16, яка є обов'язковою для судів нижчих інстанцій. Відповідно, строк позовної давності сплив і щодо додаткових зобов'язань. Представником відповідача надано суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Крім того, позивачем у позовних вимогах та в ході судового розгляду не надано суду оцінку та розрахунок початкової ціни для продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах. Треті особи в судове засідання не з'явились, повідомлялися судом належним чином. Вивчивши позовну заяву, вислухавши представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 14.07.2008 року між АКБ „Укрсоцбанк» та [PERSON], був укладенийГенеральний договір про надання кредитних послуг № 803/6/18/8-089, згідно якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в валюті у доларах США в сумі 1000000 (один мільйон) доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення заборгованості 05.07.2008 року. Згідно додаткової угоди № 1 від 14.07.2008 року, до Генерального договору про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-089 від 14.07.2008року «Кредитор» надав«Позичальнику» грошові кошти на умовах забезпеченості,повернення, строковості платності та цільового характеру використання відповідно до основних положень Генерального договору, у формі відновлюваної кредитної лінії окремими частинам кожна частина окремо «Транш», а в сукупності «Транші» у сумі 1000000 (один мільйон) доларів США зі сплатою 14 (чотирнадцять) процентів річних.У забезпечення виконання зобов'язань Позичальником за договором кредиту 14 липня 2008 року між Позивачем та ТОВ «КЕНТАВР» укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір № 805/13/18-5/8-620, за реєстровим № 1240.Відповідно до умов п. 1.1 іпотечного договору, Третя особа (Іпотекодавець передав в іпотеку Позивачу (Іпотекодержателю) наступне нерухоме майно, а саме: - нежитлові приміщення підвалу № 8 (вісім), 8-а (вісім а), 8-б (вісім б), (дев'ять), 14-18 (чотирнадцять-вісімнадцять), першого поверху № 7(сім), 7-а (сім-а), 8 (вісім), 9 (дев'ять), 9-а (дев'ять-а), 10 (десять), 35 (тридцять п'ять), 36 (тридцять шість) в літері А-4, загальною площею 308,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належить ТОВ «КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Договору № 2410-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ «Кентавр», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібна С.В. 13.09.2002,за реєстровим № 942, Акту № 2410-В-С прийому передачі від 13.09.2002.Свідоцтва управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради, право власності на яке зареєстровано згідно з Реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 13.11.2002р. виданий Комунальним підприємством «Харків бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4393; - нежитлові приміщення першого поверху № 12 (дванадцять), 13 (тринадцять), 15(п'ятнадцять) 15-а (п'ятнадцять-а) в літері «А-4», загальною площею 67,5 кв.м. знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали ТОВ«КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності нерухоме майно від 31.10.2005, що видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 26.10.2005р. за № 2655 зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.11.2005| право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності нерухоме майно № 8873464 від 08.11.2005 р., виданим Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 12693344, номер запис) в книзі 1; - нежитлові приміщення підвалу № 1 (один), 2 (два), 4 (чотири), 6-8 (шість-вісім літері «Б-2», загальною площею 36,5 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали ТОВ «КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Договору № 2451-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих: ТОВ «Кентавр», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібна С.В.16.05.2003,за реєстровим № 567, Актом № [NUMBER] прийому -передачі від 16.05.2003; Свідоцтва № [NUMBER] про право власності від 21.05.2003, виданого Головним управлінням економіки та комунального майна Управліннямкомунального майна ат приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради,право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1059331 від 22.07.2003р..виданим Комунальним підприємствомХарківське бюро технічної інвентаризації» реєстраційний номер 874063, номер запису-393 в книзі-1; - нежитлові приміщення першого поверху № 32-35 (тридцять два тридцять п'ять), в літері «А-4», загальною площею 63,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали ТОВ «КЕНТАВР» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.04.2005р., що видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського від 18.04.2005р. за № 920, право власності на яке зареєстроване згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7112353 від 26.04.2005р. виданим Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 10600989, номер запису в Книзі 1; 01.11.2013 року ТОВ «КЕНТАВР» звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою про визнання його банкрутом, 20.11.2013р. було відкрито провадження у справі № 922/4588/13, постановою Господарського суду Харківської області від 13.03.2014року ТОВ «КЕНТАВР» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON], не погодившись з вищенаведеною постановою суду ПАТ «Укрсоцбанк» булоподано апеляційну скаргу. Спірне майно було реалізоване в ході проведення ліквідаційної процедури майна банкрута - ТОВ «КЕНТАВР», а саме [PERSON], майно було відчужено [PERSON], 16 квітня 2014 року, відповідно до укладених договорів купівлі-продажу, а саме: - нежитлові приміщення підвалу № 8 (вісім), 8-а (вісім а), 8-б (вісім б), 9-а (дев'ять), 14-18 (чотирнадцять-вісімнадцять), першого поверху № 7(сім), 7-а (сім-а), 8 (вісім), 9 (дев'ять), 9-а (дев'ять-а), 10 (десять), 35 (тридцять п'ять), 36 (тридцять шість) в літері А-4, загальною площею 308,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво на право власності за реєстровим № [NUMBER]; - нежитлові приміщення підвалу № 1 (один), 2 (два), 4 (чотири), 6-8 (шість-вісім) в літері «Б-2», загальною площею 36,5 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво на право власності за реєстровим [NUMBER]; - нежитлові приміщення першого поверху № 32-35 (тридцять два тридцять п'ять), в літері «А-4», загальною площею 63,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], свідоцтво на право власності за реєстровим [NUMBER]; Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, постанову господарського суду Харківської області від 13.03.2014 скасовано, провадження у справі припинено. Підстава припинення - безпідставність порушення, про що безпосередньо зазначено у постанові апеляційної інстанції. 11.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо, що [PERSON] було передано вищевказане майно ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙД» згідно акту приймання передачі, б/н виданого 01.02.2016 ТОВ «КЕПІТАЛ ЕСТЕЙД» та [PERSON], а 08.08.2016 року продано [PERSON]. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з якимі потекодержатель має право в разіне виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержатиза доволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником від іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі не виконання боржником свогозо бов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 26 грудня 2013 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).Суди встановили, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, а і на час ухвалення рішення основне зобов'язання боржником не виконане. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом Українивід 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповід нодо закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає,що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України,яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає,що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законноїсили. Відтак договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Проте, 04.11.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до [PERSON] з повідомленням про невиконання основного зобов'язання, у якому зазначив, що станом на 02.11.2011 р. [PERSON] більш ніж на 90 днів порушені обов'язки за договором кредиту, термін кредиту вважається таким, що закінчився та необхідно достроково погасити кредит в повному обсязі. Зазначений факт встановлено заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25.07.2013 року. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 19.03.2014 року заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.07.2013 року залишено без змін. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до пункту 4.4. генерального кредитного договору про надання кредитних послуг №805/6/18/8-089 нарахування Кредитором неустойки (штрафу, пені) за невиконання (неналежне виконання) Позичальником зобов'язання за цим Договором не повинен перевищувати 1 (одного) року від дня, коли зобов'язання припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконане. Сторони домовилися, що в разі порушення позичальником строків сплати процентів, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково більш ніж на тридцять календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, зі свого боку, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом тридцяти календарних днів з дати одержання зазначеного письмового повідомлення кредитора. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 04.11.2011 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків). Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 15.08.2016 року. Представником відповідача надано суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Крім того, за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягаєпідтвердженню з боку суду. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Проте, суд, дотримуючись принципу диспозитивності, згідно положень ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не вправі самостійно визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку», а позивач не надав суду відповідної оцінки та ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації не зазначив. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» має бути встановлено її в грошовому вираженні, на підставі наданих позивачем доказів. Проте, таких вимог Закону позивачем дотримано не було, що унеможливлює визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах.

Outcome: dismissed