Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач 02.06.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Житловий будинок № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі на праві власності належала її прабабі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 16.02.1953 року, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1201, та свідоцтва на про право на спадщину від 16.02.1953 року, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1200, і зареєстрованим в [PERSON] МБТІ 28.02.1953 року. За життя [PERSON] самовільно побудувала сарай літ.«З», сарай літ. «И», про що були внесені відповідні записи до Технічного паспорту на житловий будинок. 20.09.1982 року [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт від 20.10.1972 року, згідно якого належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось, вона заповіла своєму сину, діду позивача [PERSON]. Однак [PERSON], прийнявши спадщину фактично, не встиг переоформити спадщину на себе. 04.07.2010 року [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] були його дружина, її-позивача баба [PERSON] та його син, її-позивача батько [PERSON]. [PERSON] від спадщини відмовилась на користь [PERSON] 20.02.2015 року [PERSON] померла. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.07.2012 року за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі, з урахуванням самовільних побудов: сараю (літ. «З»), площею 10,0 кв.м. та сараю (літ. «И»), площею 15,7 кв.м. Рішення набуло чинності 10.08.2012 року. 18.10.2014 року її батько [PERSON] помер, не встигши належним чином оформити спадщину в реєстраційних органах. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок № 3 господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі, з урахуванням самовільних побудов: сараю (літ. «З»), площею 10,0 кв.м. та сараю (літ. «И»), площею 15,7 кв.м., що належав померлому на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровській області від 30.07.2012 року. За життя [PERSON] заповіту не склав. Зазначила, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є вона-позивач та дружина померлого, її-позивача матір, відповідач по справі [PERSON]. Інших спадкоємців немає. Вказала, що відповідач [PERSON] на спадщину не претендує, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вона не зверталась. У передбачений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], однак отримала відмову у звязку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 18.10.2014 року, право власності на житловий будинок № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі, з урахуванням самовільних побудов: сараю (літ. «З»), площею 10,0 кв.м. та сараю (літ. «И»), площею 15,7 кв.м. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.08.2016 року до участі у справі співвідповідачем було залучено [PERSON] міську раду (а.с.113), так як в судовому засіданні було встановлено, що шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] був розірваний 12.12.1996 року та після цього не укладався. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с.117). Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, на спадщину не претендує (а.с.116). Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с.118,119). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 182,328,376,392,1216,1217,1218,1220-1223,1261,1268-1270,1296 ЦК України. \~\~ У судовому засіданні встановлено, що 18.10.2014 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.6,7,8,11). Як вбачається з довідки вих. № 10033 від 02.01.2015 року, виданої Квартальним комітетом № 30, [PERSON] станом на 18.10.2014 року був зареєстрований за адресою: [INFO] з 03.06.1980 року. Разом з ним за вказаною адресою ніхто зареєстрований не був (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі, що належав померлому на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровській області від 30.07.2012 року (а.с.28). Вказаним рішенням визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі, з урахуванням самовільних побудов: сараю (літ. «З»), площею 10,0 кв.м. та сараю (літ. «И»), площею 15,7 кв.м. З вказаного рішення вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON], яка померла 20.09.1982 року. Рішення набуло чинності 10.08.2012 року. Відповідно до ч.2 ст.3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених\~статтею 28\~цього Закону. Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (далі Прикінцеві положення Закону) до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, [PERSON] у встановленому законом порядку не встиг зареєструвати своє право власності на спірний житловий будинок. Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 62011559 від 23.06.2016 року, № 62011437 від 23.06.2016 року (а.с.74,75), відомості щодо житлового будинку № 3 господарськими побудовами по вул. А.Серова ([PERSON]) в м. Нікополі Дніпропетровської області - відсутні. Як вбачається з довідки КП «НМБТІ» № 776 від 11.07.2016 року (а.с.80), станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок № 3 господарськими побудовами по вул. А.Сєрова в м. Нікополі Дніпропетровської області зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 16.02.1953 року, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1201, та свідоцтва на про право на спадщину від 16.02.1953 року, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1200 і зареєстрованим в [PERSON] МБТІ 28.02.1953 року (а.с.80). Викладене також підтверджується іншими матеріалами справи (а.с.18,26,27). 20.09.1982 року [PERSON] померла (а.с.17). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.07.2012 року, ухваленому в справі № 2-5900/11 провадження № 2/426/1221/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] та виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, було встановлено наступне. За життя [PERSON] 20.10.1972 року склала заповіт про те, що все належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповіла сину [PERSON], посвідчене 1-ою [PERSON] державною нотаріальною конторою, за реєстром № 2955 (а.с.6). За життя [PERSON] самовільно побудувала сарай (літ. «3»), площею 10.0 кв.м., вартістю 4 758.00 грн., сарай (літ. «И»), площею 15.7 кв.м., вартістю 3585,00 грн. Про самовільне будівництво зроблені відповідні записи в технічному паспорті на житловий будинок від 23.09.2011 року (а.9 справи № 2-5900/11). 20.09.1982 року [PERSON] померла (а.23 справи № 2-5900/11). Після її смерті відкрився спадок на спадкове майно, що складається з житлового будинку № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Серова в м. Нікополі (а.8-11 справи № 2-5900/11). Спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом на вказане спадкове майно був батько позивача [PERSON], інших спадкоємців немає (а.43-52 справи № 2-5900/11). [PERSON] фактично прийняв спадок, оскільки проживав в житловому будинку до дня смерті, оплачував комунальні платежі, отримав особисті речі померлої матері, організував похорон своєї матері, однак за життя документи на житловий будинок на своє імя не переоформив. 04.07.2010 року батько позивача [PERSON] помер (а.30 справи № 2-5900/11). Після його смерті відкрився спадок на спадкове майно, що складається з житлового будинку № 3 з господарськими спорудами по вул. А.Серова в м. Нікополі. Спадкоємцями в порядку спадкування за законом на вказане спадкове майно є мати позивача [PERSON] і позивач. Інших спадкоємців немає. [PERSON] написала заяву в порядку ст.1274 ЦК України про відмову від спадку на користь позивача (а.35 справи № 2-5900/11). Позивач фактично прийняв спадок, бо проживає і зареєстрований в житловому будинку з 03.06.1980 року, оплачує комунальні платежі, отримав особисті речі померлого, організував похорон батька. Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою у видачі свідоцтва на право спадкування за законом позивачу було відмовлено в звязку з тим, що ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадку. Крім того, за життя [PERSON] були побудовані 2 сараї, які не здані в експлуатацію. Комунальне підприємство «Архітектурно-планувальне бюро [PERSON] міської ради» дало висновок про те, що експлуатація сараю «3» і сараю «И» можлива (а.12-16 справи № 2-5900/11). Виконавчий комітет [PERSON] міської ради своїм листом від 07.11.2011 року за № 14/13/0218-4064, розглянувши технічний висновок, вважає можливим визнати право власності в судовому порядку на сарай «3», розміром 2.75 х 3.62 м., сараю «И», розміром (1.67 х 8.40)+ ( 1.67 х 0.98) (а.28 справи № 2-5900/11). За життя [PERSON] заповіту не склав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44391815 від 08.07.2016 року (а.с.83). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було заведено спадкову справу № 09/2015 (а.с.84-110), з матеріалів якої вбачається наступне. 24.01.2015 року до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] надійшла заява позивача [PERSON] (а.с.85) про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], який помер 18.10.2014 року. У заяві зазначено, що крім неї, спадкоємцем першої черги за законом є мати спадкодавця [PERSON], [INFO]. Вказала, що спадкоємців, передбачених ст.1266 ЦК України, немає. 24.01.2015 року до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] (а.с.98) про відмову від прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON], який помер 18.10.2014 року, на користь дочки спадкодавця, позивач по справі [PERSON], що передбачено ч.2 ст.1274 ЦК України. 20.02.2015 року [PERSON] померла (а.с.29). 16.05.2015 року до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] надійшла заява позивача [PERSON] (а.с.109) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 18.10.2014 року. У заяві зазначено, що крім неї, спадкоємцем першої черги за законом є мати спадкодавця [PERSON], [INFO], яка відмовилась від спадщини на користь позивача. Вказала, що спадкоємців, передбачених ст.1266 ЦК України, немає. Однак, згідно розяснень приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 16.05.2015 року № 488/02-14/09/2015 позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок у звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на спадкове майно: житловий будинок № 3 з господарськими побудовами по вул. А.Сєрова в м. Нікополі (а.с.110). Після смерті [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44391786 від 08.07.2016 року (а.с.82). Крім позивача, інших спадкоємців судом не встановлено. Посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON], який помер 18.10.2014 року, і відповідно є спадкоємцем першої черги за законом, - суд до уваги не приймає з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.9,10), [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровано шлюбі з 30.04.1983 року. Однак шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 12.12.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] I-КИ № 069196 від 12.12.1996 року (а.с.97). Сторони в судовому засіданні 23.08.2016 року підтвердили, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та після цього між ними шлюб знову не укладався. А тому, відповідач [PERSON] не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 18.10.2014 року. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved