Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

ПАТ Сбербанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 30.04.2015 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», було укладено кредитний договір № 45617-фо/2015/71, відповідно до якого [PERSON] зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти у розмірі 73322,30 грн. на цілі зазначені в пункті 1.3 Договору (погашення заборгованості за іншим кредитним договором), зі строком повернення до 29.04.2020 року, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених в договорі. Однак, позичальник належним чином не виконував зобовязання відповідно до умов кредитного договору, чим утворив заборгованість станом на 05.12.2016 року в розмірі 166528,11 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 45617-фо/2015/71 від 30.04.2015 року у розмірі 166528 грн. 11 коп. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася, однак, звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судовеза сідання повторно не зявився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до копії кредитного договору № 45617-ФО/2015/71 від 30.04.2015 року та Додатку № 1 до кредитного договору/Договору про внесення змін № б/н до Кредитного договору 45617-ФО/2015/71 від 30.04.2015 року, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Сбербанку Росії» зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти у сумі 73322,30 грн., з метою погашення заборгованості за кредитом, що отриманий Позичальником в банку за Кредитним договором № 26253000357181/980 від 19.06.2013 року, прописавши плату за кредит, визначивши фіксовану процентну ставку 33 % річних, з кінцевим строком повернення 29.04.2020 року (а.с. 7-12). Зміст заяви [PERSON] від 30.04.2015 року, зазначає, що останній звернувся до АТ «Сбербанк Росії» з проханням надати кредитні кошти відповідно до Кредитного договору № 5617-ФО/2015/71 від 30.04.2015 року в сумі 73322,30 грн. на його поточний рахунок в АТ «Сбербанк Росії» № 26202017357181 з наступним безготівковим перерахуванням на рахунок для погашення заборгованості по Кредитному договору № 26253000357181/980 від 19.06.2013 р. (а.с. 6). Виписка по особовим рахункам з 30.04.2015 по 04.12.2016 року, рахунок № 22036027357181 вказує про відповідний рух коштів в сумі 73322,30 грн. на даному рахунку, належного клієнту [PERSON] (а.с. 5). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 45617-ФО/2015/71 від 30.04.2015 року, заборгованість [PERSON] станом на 05.12.2016 року становить 166528,11 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 72342,32 грн., проценти за користування кредитом в сумі 29831,67 грн.; штраф за факт прострочення сплати основної суми Кредиту в сумі 120,00 грн.; пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом в сумі 52840,18 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 11393,94 грн. (а.с. 4). Зміст повідомлення-вимоги № 12645/7/28-3 від 02.11.2016 року по Кредитному договору № 45617-ФО/2015/71 від 30.04.2015 року, адресованої [PERSON], вказує, що позичальнику було запропоновано здійснити дострокове погашення кредиту з метою досудового врегулювання спору (а. с. 17). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст ст. 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи із наведеного, враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовуються належними та допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами, з яких беззаперечно вбачається невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, в силу чого утворилась заборгованість перед позивачем, що свідчить про порушення прав та інтересів останнього, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Outcome: approved