Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

ПАТ «Укрсиббанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11070486000 від 06.11.2006 року у розмірі 49 586 доларів 13 центів та пеню у розмірі 28 092 гривень 26 копійок. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11070486000 від 06.11.2006 року, відповідно до якого він отримав споживчий кредит у розмірі 75 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 03.11.2027 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати 10,3 % річних за користування ними. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON], укладено договір поруки №56645 від 06.11.2006 року з [PERSON] та договір поруки №56641 від 06.11.2006 року з [PERSON] З часу отримання кредиту відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання в наслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.11.2015 року становить у розмірі 49 586 доларів 13 центів та пеню у розмірі 28 092 гривень 26 копійок. Таким чином, представник позивача посилаючись на умови договору просить стягнути заборгованість за кредитним договором, відсотки та штрафні санкції. З зустрічним позовом по справі звернувся до суду відповідач [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору № 11070486000 від 06.11.2006 року та іпотечного договору від 06.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., реєстровий №5618 недійсними. Обґрунтовує свої вимоги тим, що кредитний договір № 11070486000 від 06.11.2006 року необхідно визнати недійсним, оскільки з боку АКБ «УкрСиббанк» порушено вимоги чинного законодавства під час укладання кредитного договору, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання відповідної інформації до укладання кредитного договору, а також Закону України «Про іпотечне кредитування та операції з консолідованим іпотечним боргом». Також, [PERSON] вказує про те, що суттєвими умовами кредитного договору є розмір грошових коштів, що надаються у кредит та розмір відсотків, що має сплатити позичальник. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору встановлено, що «Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 75 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 378 075 гривень 00 коп. за курсом НБУ на день укладання цього договору. Зазначений пункт договору містить суперечності щодо розміру грошових коштів, що надаються банком у кредит. Так, розмір кредиту визначений у доларах США - 75 000,00 дол. США. Водночас, договором зазначено гривневий еквівалент по курсу НБУ - в цифрах - 378 075 грн., а прописом - 131 000 грн. Відповідно до інформації, що міститься на офіційному сайті Національного банку України на 06.11.2006 року було встановлено офіційний курс долара США до гривні на рівні 5,05 грн. за 1 дол. США. Тобто - 75 000,00 дол. США у гривневому еквіваленті відповідало - 378 750 грн. В той же час 131 000 грн., як зазначено у дужках при написанні еквіваленту - складає 25 940,59 дол. США. Відповідач [PERSON] вказує про те, що під час укладання договору сторони не визначили чіткого розміру грошових коштів, що мають бути надані позичальнику на умовах кредитного договору, тобто не досягли згоди щодо істотної умови договору. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що «нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача». З огляду на суперечливість інформації у п. 1.1 Кредитного договору випливає, що або слід вважати, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору і тоді кредитний договір є неукладеним, або ж банк передав, а позичальник отримав грошові кошти у кредит у розмірі 131 000 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ на день укладання договору складало - 25 940,59 дол. США. Грошові кошти отримувались [PERSON] у гривнях, оскільки відповідно до п. 1.4 Кредитного договору сторонами встановлено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Придбання нерухомості на території України дозволяється лише у національній валюті України - гривні, а тому банк, просто не міг видавати [PERSON] кошти в іноземній валюті. Слід зазначити, що порушення умов щодо цільового використання кредитних коштів тягне відповідальність позичальника перед банком відповідно до умов п. 4.7, 5.6, 7.6 Кредитного договору, згідно з якими позичальник зобов'язаний надавати співробітникам банку можливість проведення перевірок з питань цільового використання кредиту, при виявленні нецільового використання кредиту, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору а також сплатити штраф, у розмірі, визначеному у п. 7.6 договору. Враховуючи те, що з 2006 року банк не звертався до позичальника з заявою про дострокове повернення кредитних коштів з підстав нецільового використання коштів, - відповідно порушень умов договору в цій частині не було.А отже підстав вважати, що банком надавались кредитні кошти саме у доларах США - немає. Крім того, 06.11.2006 року між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено іпотечний договір, за яким [PERSON] передано в іпотеку банку квартиру, загальною площею 58,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи той факт, що кредитний договір є недійсним, а так само і в разі встановлення обставин його неукладеності, договір іпотеки, як похідний від кредитного договір теж має бути визнаний недійсним, оскільки забезпечує недійсні зобов'язання, або ж зобов'язання, які не настали. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 06.04.2016 року, витребувано з ПАТ «УкрСиббанк» належним чином засвідчену копію кредитної справи відносно [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11070486000 від 06.11.2006 року (а.с.120 т.1); Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 13.04.2016 року, в задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.137 т.1); Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 09.11.2016 року, прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним в одне провадження з первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.204 т.1); Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги та заперечував проти задоволення первісного позову. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у відсутність представника позивача (а.с.38 т.3); Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, про те, що первісний позов є доказаним, є обґрунтованим, тому підлягає задоволенню, а зустрічний позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 26.10.2006 року [PERSON] звернувся до Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») з письмовою заявкою про надання іпотечного кредиту у розмірі 75 000 доларів США строком на 252 місяці зв сплатою відсотків у розмірі 10,3 річних (а.с.125-27 т.1); 06.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11070486000 від 06.11.2006 року, відповідно до якого він отримав споживчий кредит у розмірі 75 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 03.11.2027 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати 10,3 % річних за користування ними (а.с.24-31 т.1); 06.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та [PERSON] укладено іпотечний договір, який посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., реєстровий №5618. Предметом іпотечного договору є квартира [ADDRESS] (а.с.19-21т.2); В забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON], укладено договір поруки №56645 від 06.11.2006 року з [PERSON] та договір поруки №56641 від 06.11.2006 року з [PERSON] (а.с.32,33 т.1); Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25.11.2015 року загальна заборгованість відповідача перед ПАТ «УкрСиббанк» становить у розмірі у розмірі 49 132 доларів США 68 центів та пеню у розмірі 26 773 гривень 81 копійок, що складається : заборгованість по кредиту 44 710 доларів США 14 центів; заборгованість по відсоткам 4 422 доларів США 54 центів; пеня за прострочення сплати кредиту 4 260 гривень 08 копійок; пеня за прострочення сплати відсотків 22 513 гривень 73 копійок (а.с.53-63 т.1); 11.08.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимогу про виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором № 11070486000 від 06.11.2006 року (а.с.35-36,37-38,39-40 т.1); Відповідно до копій письмових квитанцій, які містяться в матеріалах справи (191-229 т.2), [PERSON] частково виконав взяті на себе зобов'язання, сплативши ПАТ «УкрСиббанк» часткового кредитну заборгованість, що підтверджується в наданому банком розрахунку заборгованості (а.с.53-63 т.1); Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Приймаючи до уваги, що кредит Банком був правомірно наданий відповідачу в іноземній валюті, то стягнення боргу саме в іноземній валюті не буде суперечити вимогам законодавства. Разом з тим, суд вважає, що стягнення слід провадити в гривневому еквіваленті, визначеного за курсом НБУ по відношенню до долару США на день проведення розрахунку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті чи їх еквівалент. За положенням ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законами. Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно абзацу 8 ч. 1 ст. 2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається банкам України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на використання окремих операцій, затвердженим постановою НБУ від 17.07.2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Законодавство України чітко визначало правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань, тобто надання кредиту у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань. Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом. Суд не приймає до уваги заперечення з боку відповідачів з наступних підстав: Пунктом 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 визначається, що під час укладення кредитного договору позичальник (споживач) протягом певного терміну має право відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Як вбачається з тексту кредитного договору кредитодавець повідомив відповідача [PERSON] до укладення договору споживчого кредиту про всі його умови, про що в кредитному договорі міститься згода позичальника щодо узгодження усіх істотних умов та відображає повне розуміння предмету та інших питань, зазначених у договорі. При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів, в рівних частинах з кожного, судові витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 18 051 гривень 96 копійок. На підставі викладеного, та

Outcome: approved