Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Подано позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Позов, з посиланням на наявність укладеного договору купівлі-продажу від 23 травня 2013 року, укладеного в простій письмовій формі та нотаріально не посвідченого, обґрунтовано неможливістю вчинення дій щодо розпорядження придбаним майном за договором в зв`язку з неможливістю відповідачем нотаріально посвідчити договір через наявність розбіжностей в документах, зокрема частки в гаражному боксі не виділено в натурі. Позивач зазначив в заяві, що йому відомо про необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, але сторони за договором виконали всі умови договору, тому, у відповідності до ст. 220 ЦК України, такий договір може бути визнаний судом дійсним. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримав позовні вимоги, відповідач визнав позов в повному обсязі. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 25 вересня 2009 року відповідач є власником гаражних боксів на 10 машиномісць, розташованих за адресою: [ADDRESS], зовнішньою загальною площею 271,4 кв.м., внутрішньою загальною площею 244,0 кв.м. /а.с.9/. 23 травня 2013 року між сторонами в простій письмовій форму укладено договір купівлі-продажу індивідуального гаражного боксу [NUMBER] площею 24.4 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці, площею 0.004 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]: А - гаражний бокс-гараж [NUMBER], фундамент - з/блоки, стіни - газобетон, покрівля - профнастіл, перекриття - з/б панелі, підлога - цемент. Загальна площа приміщення 24,4 м2, розташоване на земельній ділянці площею 0.004 га, кадастровий номер 1211900000:03:005:0222, розташована: [ADDRESS]. [PERSON] зобов'язалась оформити нотаріально правовстановлюючі документи на [PERSON] /а.с.5/. Згідно наявної в матеріалах справи розписки, 23 травня 2013 року позивач передала відповідачу суму грошей за придбане майно у розмірі 32 496 (тридцять дві тисячі чотириста дев'яносто шість) гривень, що було передбачено Договором та отримала ключі від гаражу /а.с.6/. Станом на час звернення до суду [PERSON] не виконала вказані вище зобов'язання щодо нотаріального оформлення майна за Договором купівлі-продажу, оскільки наявні розбіжності в адресах гаражних боксів та земельних ділянок, а також попереднім нотаріусом відкрито І розділ на 10 боксів за адресою: [ADDRESS], що не відповідає правовстановлюючим документам на нерухоме майно, а саме Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.10.2013 року /а.с. 16/. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку, земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, фактично, виконали повністю умови договору: позивач оплатив вартість нерухомого майна - гаражу, прийняв зазначене майно у власність, відповідач в свою чергу, отримав оплату вартості об'єкту нерухомості, передав майно позивачу, тому, суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу дійсним, визнати за позивачем право власності на зазначене майно. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволення позову щодо визнання права власності позивача на земельну ділянку, оскільки доказів належності земельної ділянки відповідачу суду не надано. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved