Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що 22. 04. 2008 р. між КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір №K2HCAN24290126, згідно якому відповідач отримав кредит в розмірі 32064,25 грн. на термін до 21. 04. 2011 року, і зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору було укладено договори поруки з [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погашає, на суму заборгованості були нараховані відсотки, а саме: 16776,00 грн. - заборгованість за кредитом; 77681,71 пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором, а також штрафи відповідно до договору 250, 00 грн. фіксована частина, 4722,89 процентна складова, а всього 99430,60 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. У звязку зі смертю [PERSON] позивач уточнив позовні вимоги і просить стягнути суму боргу солідарно з [PERSON], [PERSON] і спадкоємця [PERSON] [PERSON] В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, у заяві просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що останній платіж був ним здійснено у 2009 році, потім, коли не зміг оплачувати кредит, Банк вилучив у нього автомобіль, і після цього ніколи не повідомляв про те, що є ще заборгованість. Вважає, що Банк пропустив строк для звернення до суду, тому просить застосувати позовну давність до цих правовідносин. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не явилися, про день слухання справи повідомлялися за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомили, і суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Банку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22. 04. 2008 р. між КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно заставний договір №K2HCAN24290126, згідно якому відповідач отримав кредит в розмірі 32064,25 грн. на термін до 21. 04. 2011 року, і зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Кредит надавався для придбання автомобілю ЗАЗ 110557. У цей же день з поручителями [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, і поручителі зобовязалися відповідати по кредитному договору у разі невиконання [PERSON] своїх зобовязань. Як вбачається з матеріалів справи 26. 09. 2009 року [PERSON] померла, що підтверджено копією актового запису про смерть № 17331 від 26. 09. 2009 року. ЇЇ спадкоємцем за законом є брат [PERSON], що підтверджено довідкою завідуючої третьої київської державної нотаріальної контори, та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. У звязку з тим, що [PERSON] порушив умови договору, автомобіль був у нього вилучений, що підтверджено актом прийому передачі заставного автомобілю від 20. 07. 2010 року. 27. 02. 2015 року автомобіль проданий, грошові кошти у розмірі 15390 грн. перераховані до установи банку. 08. 10. 2015 року Банк звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно суму боргу, яка утворилася станом на 11. 09. 2015 року в розмірі 99\~430, 60 грн., з яких 16776,00 грн. - заборгованість за кредитом; 77681,71 пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором, а також штрафи відповідно до договору 250, 00 грн. фіксована частина, 4722,89 процентна складова. Проте позивач не врахував вимоги ч. 2 ст. 1230 ЦК України, коли вимагав стягнути із [PERSON], як спадкоємця [PERSON], суму пені, оскільки вона не була стягнута з [PERSON] за її життя, а також безпідставно, без врахування п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України просить стягнути з відповідачів пеню за увесь час прострочення боргу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON] в судовому засідання подав заяву, у якій просить застосувати позовну давність, оскільки її термін почався з 05 березня 2010 року, коли він припинив усі виплати Банку за кредитним договором, і з цього часу права позивача були порушені, проте Банк звернувся до суду лише у жовтня 2015 року, з пропуском строку позовної давності. Згідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте позивач не вказав причини пропуску позовної давності, не просив визнати їх поважними і поновити строк позовної давності, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав пропуску позивачем строків для звернення до суду.

Outcome: dismissed