overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач 07.04.2014 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння, які привели до взаємного відчуження. Позивач зазначає, що вони протягом останніх двох років не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Позивач в судове засідання не з»явився. Подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, зазначивши, що він погоджується на заочний розгляд справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.03.1983 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про укладення шлюбу від 19.03.1983 року, актовий запис № 1109 (а.с.4). Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. З позовної заяви вбачається, що сторони протягом останніх двох років не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету, через не сумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що є законні підстави для задоволення позовних вимог, т. я. відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливе. За таких обставин збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач 07.04.2014 року з вернулася в суд із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дочки в розмірі 600 грн. щомісячно, оскільки та навчається на 1 курсі Хмельницького національного університету денної форми навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач хоч офіційно і не працює, але інших стягнень з нього не проводиться, тому має можливість сплачувати аліменти. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, відповідач позов визнав частково на суму 200 грн., оскільки з нього вже стягуються аліменти на користь двох неповнолітніх дітей в розмірі по 200 грн. щомісячно на кожну дитину, а він хоча і є працездатним, однак офіційно не працює, має періодичні заробітки. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до наступного. Згідно довідки №434 від 03.04.2014 року, [PERSON] навчається на 1 курсі Хмельницького національного університету на денній формі навчання з 01.09.2013 року по 01.07.2017 року, народилася [INFO] року, тобто є повнолітньою, батьком якої є відповідач, вона проживає з матір'ю-позивачкою по справі, шлюб між сторонами по справі розірвано 11.01.1999 року. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи викладене, та те, що дочка позивачки потребує матеріальної допомоги, а відповідач хоча і не працює, однак працездатний, та враховуючи, що з нього вже стягуються аліменти на користь двох неповнолітніх дітей в розмірі по 200 грн. щомісячно на кожну дитину, тобто можливості надавати дочці [PERSON] матеріальну допомогу у нього обмежені, однак існують, тому позов підлягає задоволенню частково в розмірі 350 грн. щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач 07.04.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому зазначила, що 23 червня 1999 року Бердянським РАЦС Запорізької області був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, актовий запис №253. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає та протягом тривалого часу приховує свої доходи. Її чоловік є цілком здоровий, інших дітей від попередніх шлюбів не має, а також непрацездатних батьків. Тому просить стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дочки в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позов повністю, просила задовольнити, пояснивши додатково, що вона працює в Бердянському міськводоканалі, отримує близько 1900 грн. заробітної плати на руки. Шлюб не розірвано, проте відповідач коштів на сім'ю не надає, приховує свої доходи. Відповідач позов визнав повністю, не заперечував проти утримання із заробітної плати аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку, не заперечував обставини, зазначені в позові. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. З огляду на те, що відповідач працює в ТОВ «Нова Хортиця» докером-механізатором та отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою про його доходи №20 від 03.04.2014 року, інших утриманців не має, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст.183 СК України, стягнути з нього аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи визнання ним позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач 07.04.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 16422,46 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 25.06.2011 р. між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 600117894, згідно якого банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 15000 грн. з кінцевим строком погашення до 25.06.2012 р. 23.12.2013 р. між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь позивача своє право вимоги за договором кредиту № 600117894 від 25.06.2011 р. Внаслідок порушення відповідачем договірних зобовязань станом на 23.12.2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 16422,46 грн., що складається з 8438,94 грн. заборгованості по тілу кредиту та 7983,52 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду через оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 17.06.2015 р., у судове засідання не зявився, не повідомив суду про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 25.06.2011 р. між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 600117894, згідно якого банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 15000 грн. з кінцевим строком погашення до 25.06.2012 р. (а.с.12, 16-21). 23.12.2013 р. між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь позивача своє право вимоги за договором кредиту № 600117894 від 25.06.2011 р. (а.с.4-8). Внаслідок порушення відповідачем договірних зобовязань станом на 23.12.2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 16422,46 грн., що складається з 8438,94 грн. заборгованості по тілу кредиту та 7983,52 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту (а.с. 8). З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. З відповідача слід стягнути у користь позивача 16422,46 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 663,60 грн., що складаються з 243,60 грн. за сплату судового збору та 420 грн. за публікацію оголошення в газеті. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач 07.04.2015 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах якого діє Орган опіки та піклування Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, треті особи: Святошинський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем у згаданій квартирі зареєстровані: [PERSON], відповідачка [PERSON] та колишній її син [PERSON], [INFO], стосовно якого вона позбавлена батьківських прав. Відповідачі не проживають без поважних причин у згаданій квартирі з 2010 року, не несуть витрат на її утримання, не сплачують комунальні послуги. 06.12.2011 року Вугледарським міським судом Донецької області засуджено [PERSON] за ч.2 ст. 309 КК України до 3-х років позбавлення волі. У 2012 році Святошинським районним судом м. Києва [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. З кінця 2011 року малолітній [PERSON], [INFO] знаходився в «Обласному спеціалізованому будинку дитини» м. Макіївка, Донецької області, а потім був усиновлений невідомими особами. Наразі, позивачу не відомо де мешкають відповідачі, речей, які б належали відповідачам у спірній квартирі не має, а позивач змушений нести додаткові витрати за відповідачів по оплаті комунальних послуг. Наявність реєстрації в спірній квартирі відповідачів порушує право позивача, як власника на вільне користування, володіння та розпорядження своїм майном. Відповідно до Акту від 30.03.2015 року «ККОЖФ Святошинського району м. Києва» складеного в присутності сусідів житлового будинку [ADDRESS], встановлено, що відповідачі з 2010 року у спірній квартирі не проживають, особистих речей не зберігають, ним не цікавиться, залишили його добровільно. Таким чином, відповідачі своєю реєстрацією створюють перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Добровільно знятись з місця реєстрації проживання останні відмовляються, що змусило позивача,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач 07.04.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 06.06.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому їй дуже важко утримувати самостійно дитину. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 06.06.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. (а.с.3-4). На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. (а.с. 5). Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 6-7), тому їй дуже важко утримувати самостійно дитину. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. По іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати таку допомогу, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач 07.04.2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, різність характерів, відсутність між подружжям взаємопорозуміння та довіри, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 29.09.2008 року Троїцькою сільською радою Новоодеського району, Миколаївської області, за актовим записом № 03, - розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому, у відповідності до ст.. 174 ЦПК України, приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження, згідно вимог ст.. 169 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2008 року. Їх шлюб зареєстровано Троїцькою сільською радою Новоодеського району, Миколаївської області, за актовим записом № 03. Від спільного проживання подружжя має і виховує спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з 2010 року, через різність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри. Сім'я фактично розпалась та її не поновити, так як відсутня воля подружжя на збереження шлюбу. Позивач, як і відповідач, на протязі останніх шести років, створили інші сім'ї, перебуваючи в фактичних шлюбних відносинах з іншими особами. За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач 07.04.2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, різність характерів, відсутність між подружжям взаємопорозуміння та довіри, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 30.10.2004 року виконкомом Антонівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області, за актовим записом № 02, - розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому, у відповідності до ст.. 174 ЦПК України, приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження, згідно вимог ст.. 169 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 30.10.2004 року. Їх шлюб зареєстровано виконкомом Антонівської сільської ради Новоодеського району, Миколаївської області, за актовим записом № 02. Від спільного проживання подружжя має і виховує спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з середини 2014 року, через різність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри. Сім'я фактично розпалась та її не поновити, так як відсутня воля подружжя на збереження шлюбу. Позивач, як і відповідач, на протязі останніх півтора роки, створили інші сім'ї, перебуваючи в фактичних шлюбних відносинах з іншими особами. За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач 07.04.2016 року звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вона з відповідачем проживає у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка [PERSON], [INFO], однак вона подала позов про розірвання шлюбу, оскільки вони припинили шлюбні стосунки, а відповідач коштів на утримання дочки не надає, хоча працює, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився вдруге, повідомлявся у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, однак про причини неявки або про відкладення розгляду справи суд не повідомив, що згідно ст.169 ЦПК України є підставою для заочного розгляду справи, а враховуючи, що позивач не заперечує проти цього, тому ухвалою протокольної форми прийнято рішення про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 180, 183, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою і відповідно знаходиться на її утриманні. Відповідач повинен виконувати свій обов'язок по утриманню своєї неповнолітньої дитини, не надав суду документів про неможливість сплати аліментів у заявленому розмірі, тому може і зобов'язаний сплачувати аліменти, в зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved