Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач 05 серпня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 липня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №003980, предметом якого є надання адміністратором послуг партнеру, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС, відповідно до умов якого [PERSON] надано грошові кошти в сумі 30\~000,00 грн., строком на 180 місяців, визначивши щомісячний платіж в розмірі 301,61 грн., який останній зобовязався вносити до 20-го числа кожного місяця. Зобовязання за вищевказаним договором забезпечено порукою [PERSON] та [PERSON], які уклали догорів поруки із позивачем 21 грудня 2010 року та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим №3118. В порушення умов договору, [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку із чим, станом на 21.07.2015 року має заборгованість в сумі 47\~682,43 грн., з якої: заборгованість за договором 39\~765,36 грн.; штраф 7\~947,07 грн. Посилаючись на викладені у позові обставини, позивач просить суд солідарно стягнути із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь суму заборгованості за договором №\~003980 від 30.07.2010 року в сумі 47\~682,43 грн., з якої: заборгованість за договором 39\~765,36 грн.; штраф 7\~947,07 грн., а також, стягнути із [PERSON] на свою користь стягнути 301,61 грн. в якості одного щомісячного загального платежу за договором №\~003980 від 30.07.2010 року, стягнути із [PERSON] на свою користь стягнути 301,61 грн. в якості одного щомісячного загального платежу за договором №\~003980 від 30.07.2010 року. Стягнути із співвідповідачів на свою користь судові витрати в сумі 487,20 грн. Позивач в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.31). Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надавав. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], у судове засідання не зявились. Про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. До суду надали письмові заяви, в яких позовні вимоги не визнали. Просили застосувати строки позовної давності до вимог позивача (а.с.24,25,29). Співвідповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся [PERSON], із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.34-49). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст. 509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Судом встановлено, що 30 липня 2010 року між Дочірнім підприємством «ПЛЮС» Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» та [PERSON] укладено договір №003980 (а.с.26). Згідно ст..1 договору, предметом даного договору є надання партнеру послуг, спрямованих на придбання товару, на умовах програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС, яка є додатком №1 до цього договору. Із додатку №3 від 21.12.2010 року до договору №003980 від 30.07.2010 року, вбачається, що загальна вартість товару, за який здійснюється оплата складає 30\~000,00 грн., форма оплати безготівкова, строк користування коштами 180 місяців, зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 301,61 грн. з урахуванням щомісячних адміністративних витрат (а.с. 12,25). Відповідно до ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1055 ЦПК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. В забезпечення виконання зобовязань за договором №003980 від 30.07.2010 року, 21 грудня 2010 року між Дочірнім підприємством «ПЛЮС» Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останні поручились за належне виконання [PERSON] зобовязань за договором №003980 від 30.07.2010 року (а.с.11). Відповідно до умов договору поруки, поручителі зобовязалися солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] зобовязань за договором №003980 від 30.07.2010 року. Поручитель бере на себе зобовязання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих ж умовах та в ті ж строки, що і позичальник. Згідно ст. 553 ЦПК України,за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором з порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька. Відповідно ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 21 липня 2015 року, заборгованість за договором №003980 від 30.07.2010 року становить 39\~735,36 грн. (а.с.8-9). Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до п. 11.3 ст. 11 «програми діяльності Приват-Плюс», у випадку не виконання або неналежного виконання партнером платіжної вимоги, надісланої адміністратором згідно п.11.2. ст..11 цієї програми, …, партнер сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів, які залишились до сплати згідно графіку платежів, передбаченого додатком №2 до договору. Відповідно до п.7 договору поруки, поручитель зобовязується виконати обовязок боржника, зазначений в письмовій вимозі кредитора, протягом 10 календарних днів з моменту її отримання. Суд зауважує, що не зважаючи на покладений обовязок доказування, покладений на позивача, ним не надано належного розрахунку заборгованості, що утворилась за договором №003980 від 30.07.2010 року із значенням кожної складової заборгованості, не надано доказів у підтвердження надсилання платіжної вимоги ані боржнику [PERSON], ані поручителям [PERSON], [PERSON], щодо сплати заборгованості за договором, а надана вимога сплатити заборгованість №5 від 20.03.2015 року, яка була направлена лише [PERSON], про що свідчить поштове повідомлення із відміткою «за закінченням терміну зберігання», не може бути прийнята судом як достатній, достовірний та допустимий доказ, так як боржником за договором являється саме [PERSON], якому належить, відповідно до вимог п.11.2. ст..11 договору, направити дану платіжну вимогу. А тому, підстави для нарахування та стягнення із боржника штрафу у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних платежів, взагалі відсутні. Також, позивачем не надано жодних доказів у підтвердження направлення поручителям письмової вимоги кредитора та отримання ними даної вимоги, тому вимоги про солідарне стягнення заборгованості та стягнення штрафу, є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, на сторони покладається обовязок доведення тих обставин на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Однак, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги Дочірнього підприємства «ПЛЮС» Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed