Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач 09.07.2018року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 12.02.1999 року Годинівською сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №1. Зазначає, що за час шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 17.10.2000року народження, та син [PERSON], 26.04.2005року народження. Стверджує, що після одруження протягом пяти років у них все було нормально. Однак, згодом почали виникати сварки через побутові питання, які переростали у скандали, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Через різні характери та погляди на життя їхня сімя розпалась. Вже близько трьох років разом не проживають та жодних стосунків не підтримують. Залишатися і надалі у такому шлюбі наміру не має. Примирення між ними вважає неможливим. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. У підготовче засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в підготовче засідання не зявилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 12.02.1999 року Годинівською сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №1. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 17.10.2000року народження, та син [PERSON], 26.04.2005року народження. Між подружжям часто виникають сварки та скандали. Подружжя вже тривалий час (більше трьох років) разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Позивач несе моральні страждання, тому наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявним в матеріалах справи оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами та копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. При наведених вище обставинах, суд прийшов\~до переконання,\~що сімя\~сторін розпалась\~остаточно і\~зберегти її\~не можливо. Сторони згідні на розірвання шлюбу, збереження якого суперечить інтересам кожного з подружжя та дітей, а тому згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ним при подачі позову до суду, тобто 352,40 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 352,40 гривень.

Outcome: approved