Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач 08.10.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] ; призначити її опікуном дітей та вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що вона, [PERSON] , є рідною тіткою малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та їх рідною бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Матір`ю дітей є [PERSON] , батьківство відносно дітей не встановлено. При цьому, близько 6 років тому, без пояснень та причин, відповідачка зникла, та догляд за дітьми на даний час здійснює вона, [PERSON] .. Згідно відповіді Приморського ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області № 36-9191 від 18.09.2020 року, яку було надано представнику позивачки на адвокатський запит, повідомлено, що відповідачка постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Посились на те, що відповідачка вихованням дітей не займається та життям дітей не цікавиться. Згідно відповіді на адвокатський запит, яку було надано 11.09.2020 Дошкільним навчальним закладом «ЯСЛА-САДОК» № 142 Одеської міської ради Одеської та відповіді № 292 від 14.09.2020 року, яку було надано представнику позивачки Одеською загальноосвітньою школою № 105 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, матір до закладів жодного разу не з`являлась, вихованням малолітніх займаються бабуся [PERSON] та рідна тітка [PERSON] . Бабуся та тітка цікавляться навчанням дітей та відповідально ставляться до їх виховання в сім`ї . Мати зовсім не приділяє уваги вихованню дітей. Відповідно до характеристик отриманих з Одеською загальноосвітньою школою № 105 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області та від ФОП [PERSON] , де позивачка працює на посаді продавця-консультанта є відповідальною особою, порядною, доброзичливою, створює усі умови для виховання і розвитку дітей, завжди спілкується з дівчатами, користується довірою, працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Посилались на те, що відповідачка, мати дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Тобто за власним бажанням ухилилась від здійснення своїх батьківських обов`язків відносно дітей. Ухвалою суду від 02.11.2020 року відкрито провадження по зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи на 11 год. 30 хв. «07» грудня 2020 року. Ухвалою суду від 07.12.2020 року підготовче засідання цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті на 12 год. 45. хв. «11» березня 2021 року. Розгляд справи 11.03.2021р., 26.03.2021р., 25.05.2021р. відкладався за клопотанням сторін. У судове засідання 25.06.2021 року з`явилася позивачка [PERSON] , позов підтримала та пояснила, що вона разом зі своєю матір`ю [PERSON] (бабусею дітей) займаються вихованням дітей та створює їм всі належні умови для життя з тих пір, як їх рідна мати зникла (більше 6 років тому). У судове засідання з`явилася представник позивачки [PERSON] , який також позов підтримав та просив задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання з`явилася, до суду надала заяву відповідачки згідно якої зазначено, що відповідачка згодна позбавлення неї батьківських прав відносно малолітніх дітей та призначення опіки [PERSON] . Також просила долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.06.2020 року, згідно якого визначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , та встановлення над ними опіки [PERSON] та відповідність такого влаштування інтересам дітей. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду не повідомили та заяв по суті справи не надала. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивачка є рідною тіткою по лінії матері [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №9746 від 24.09.2014 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №140 від 20.01.2010 року), які проживають разом із позивачкою та їх рідною бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № А1-186298-ф/л. Відомості про батька відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , в актовий запис про народження дитини внесено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відомості про батька відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , в актовий запис про народження дитини внесено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Матір`ю дітей є [PERSON] , [INFO] , (сестра позивачки) зареєстрована за адресою [ADDRESS] (згідно відомостей №А1-186298-ф/л від 14.09.2020 року). Проте, згідно листа адміністрації центрального району Дніпровської міської ради від 05.04.2021 року, судом встановлено, що відповідачка приблизно з 2017 року фактично мешкає за адресою [ADDRESS] . Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування було надано до суду висновок від 07.06.2021р. №01-11/961/1вих., з якого вбачаються наступні обставини. [PERSON] надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради письмову згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , та призначення над ними опіки [PERSON] в про розгляд справи у її відсутність. Відповідно інформації Адміністрації центрального району Дніпровської міської ради Управління- служба у справах дітей від 05.04.2021 року №08/21-554, відповідачка в телефонному режимі повідомила, що не має змоги виконувати належним чином свої батьківські обов`язки щодо дітей за станом здоров`я, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Додатково повідомила, що за станом здоров`я не може приймати участь у судових засіданнях. Згідно листа від 02.04.2021 року №504 відповідачка з 25.03.2021 року знаходиться на лікуванні КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпропетровської міської ради» на стаціонарному лікуванні у відділенні гнійно-септичної хірургії, стан здоров`я тяжкий. Також, згідно листа Адміністрації центрального району Дніпровської міської ради Управління- служба у справах дітей від 05.04.2021 року №08/21-554, у відповідачки наявна ще одна донька [PERSON] », [INFO] , яка мешкає більше року разом із відповідачкою за адресою [ADDRESS] , та перебуває на обліку дітей, які опинились у складних обставинах, з підстав «проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування у висновку від 07.06.2021р. №01-11/961/1вих., висловлено позицію щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та призначення опікуном дітей - [PERSON] , [INFO] . У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають \~переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7\~СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до частин першої, другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81\~ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з наданими позивачем та третіми особами доказами, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх малолітніх дітей, із 2017 року проживає в іншому місті та нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] ) батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до правил ст.167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. За розглядом справи судом встановлено, що матеріальним утриманням, вихованням та розвитком малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , займається позивачка. Згідно листа з Дошкільного навчального закладу «ЯСЛА-САДОК» № 142 Одеської міської ради Одеської характеристики з Одеської загальноосвітньої школи № 105 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, матір дітей (відповідачка по справі) до закладів жодного разу не з`являлась та не бере участь у житті своїх дітей. Усім цим займається їх бабуся та позивачка, яка їх утримує, піклується за ними, вони з нею проживають, доглядає за ними і за їх розвитком, контролює їх навчання у школі та несе всі пов`язані з цим витрати. Згідно довідок від 14.09.2020 року та характеристик Одеської загальноосвітньої школи № 105 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, діти навчаються у школі та характеризуються позитивно. Вихованням дітей займаються бабусі ( [PERSON] ) та тітка ( [PERSON] ). Позивачка працює у ФОП [PERSON] на посаді продавця-консультанта із 07.08.2018 року та має стабільних дохід, про що свідчить довідка про заробітну плату (а.с.34). У матеріалах справи міститься характеристика з Одеською загальноосвітньою школою № 105 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області та від ФОП [PERSON] , згідно яким позивачка є відповідальною особою, порядною, доброзичливою, створює усі умови для виховання і розвитку дітей, завжди спілкується з дівчатами, користується довірою, працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. [PERSON] пройшла медичне обстеження, згідно з висновком №1 про стан її здоров`я з Центру первинної медико-санітарної допомоги №12, може бути опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки з ТСЦ № 5141 РСЦ ГСЦ МВС України, позивачка до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Згідно довідки з Централізованої та імуновірусологічної лабораторії з діагностикою ОНІДу та інших ОЧВІ, позивачка немає ВІЛ та інших захворювань. Згідно акту обстеження умов проживання від 01.09.2020 року, спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] , складається з двох житлових кімнат, заг.пл.43,0 кв.м., чиста та охайна, умови проживання належні та відповідають встановленим нормам; приміщення облаштовані всім необхідним для проживання, виховання та всебічного розвитку дітей. Відповідно до висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування від 07.06.2021р. №01-11/961/1вих., визначено доцільним призначення [PERSON] , [INFO] , яка є рідною сестрою відповідачки та тіткою дітей, опікуном над дітьми. Отже, з урахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачка по справі, [PERSON] , [INFO] , здійснює повний догляд за дітьми, утримує їх матеріально, займається їх вихованням, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо призначення опікуном малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст. 51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст. 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статей 183, 184\~СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст.\~70\~Закону України\~від 21\~квітня 1999\~року N\~606-XIV\~«Про виконавче\~провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до частини 2 статті 182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум - дітей віком від 6 до 18 років становить : з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд враховує,\~що відповідачка\~ухиляється від\~виконання своїх\~батьківських обов`язків,\~допомоги на\~утримання дітей\~не надає\~та їх\~вихованням не\~займається,\~а тому\~кошти на\~утримання доньок\~(аліменти)\~підлягають присудженню\~за рішенням\~суду. Суд вважає, що відповідачка є працездатною особою та за станом здоров`я спроможна сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки на спростування цього відповідачкою жодних відомостей не надано. Відповідачкою не надано суду доказів, відомостей щодо знаходження на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, сплати стягнень по виконавчим документам, та про інші обов`язкові додаткові витрати. Також суду не надано доказів щодо майнового стану відповідачки. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] мінімальний гарантований розмір аліментів у розмірі 1197, 50 грн. із урахування індексації, на кожну дитину [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 08.10.2020 року і до повноліття [PERSON] , тобто [INFO] , та до повноліття [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів З наведеного вище, суд вважає позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved