Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі також позивач) звернулось до суду з позовом, який обґрунтовується тим, що 12.09.2016 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (надалі також відповідач) був укладений договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 18853,97 грн. Так як відповідач порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка за його підрахунком станом на 20.09.2017 р. склала 23140 грн., з яких: 14956 грн. тіло кредиту, 2064,64 грн. відсотки за користування кредитом, 2991,25 грн. пені та комісії, а також 3127,68 грн. штраф та судові витрати. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив. Подав клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України на підставі наявних доказів та згідно з ст. 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України). Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Стаття 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.09.2016 р. між сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правилам надання банківських, за умовами якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 18853,97 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.09.2018 р. Угодою також було визначено щомісячний платіж в сумі 995,88 грн. (а.с.6). Таким чином суд приходить до висновку про наявність у відповідача кредитних зобовязань за вказаним договором. З даного позивачем розрахунку та банківської виписки слідує, що відповідач порушила графік погашення суми кредиту та допустила виникнення заборгованості (а.с.4, 56-57). За таких обставин з відповідача підлягає стягненню вказана заборгованість. Водночас, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованими з огляду на наступне. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Договором від 12.09.2016 р., передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (п.2.8). У той самий час, згідно п. 2.2 цього договору передбачено сплату штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. За таких обставин, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 86,48 %, то з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 1383,68 грн. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 3, 11, 509, 526, 527, 530, 551, 554, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial