Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові зазначається, що позивач та відповідач 25.01.2008 року укладали кредитний договір № DN81AR100130153, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 86271,60 грн. на термін до 23.01.2015 р., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку , встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відмотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за вказаним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому договором. Натомість відповідач, у порушення умов договору та норм закону, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 09.03.2016 року має заборгованість в розмірі 174657,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 90464,64 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 30715,93грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 10784,00 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 42693,02 грн. Як зазначає позивач в своєму позові, від зазначеної вище суми заборгованості слід виключити суму \~у розмірі 108785,50 грн., яка була задоволена рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2010 року з відповідача на користь позивача, різниця становить - 65872,09 грн. А також в суму заборгованості входять штрафи відповідно до умов договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 3293,60 грн. - штраф (процентна складова). Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед банком, з урахуванням суми задоволених вимог за рішенням суду становить 69415,69 грн. Зазначену вище суму заборгованості а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечували проти них та зазначила, що рішенням суду від 08.12.2010 року вказаний кредитний договір між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача 108\~785, 50 грн. Крім того рішенням суду від 08.02.2013 року позовні вимоги банку також задоволені та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.01.2008 року в розмірі 281056,21 грн. звернуто стягнення на рухоме майно легковий автомобіль легковий автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI NF486, 2007 року випуску, кузов - KLINF486Е8К823305, державний номер [NUMBER], що належить відповідачу. Також вказала на те, що згідно кредитного договору процентна ставка за кредитом складала 9,60% річних проте відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем як додаток до позову, з 01.02.2009 року позивач в односторонньому порядку підвищив розмір процентної ставки з 9,60% до 21%, що є незаконним та суперечить нормам чинного законодавства. Враховуюче те, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя датоване 08.02.2013 р., вважає, що з цього дня позивач міг дізнатись про порушення свого права, та як наслідок, розпочався відлік позовної давності, який закінчився 08.02.2016 р., а позовна заява подана 15.03.2016 р., тобто пізніше, ніж через 3 роки з моменту закінчення позовної давності, тому можливо застосувати до позовних вимог позовну давність. З вказаних вище підстав просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.01.2008 року між відповідачем [PERSON] та позивачем ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір № DN81AR100130153, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 86271,60 грн. на придбання автомобіля на термін до 23.01.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в троки та в порядку встановлених договором. (а.с.9-19) Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені: кредитно-заставний договір № DN81AR100130153 укладений 25.01.2008 року між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованості у розмірі 108785,50 грн. (а.с.50). Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Тобто, зобовязання між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], які виникли на підставі кредитно-заставного договору № DN81AR100130153 від 25.01.2008 р. були припинені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, тобто для подальшого нарахування банком заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81AR100130153 від 25.01.2008 р. немає правових підстав. Крім того як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2013 року вимоги банку знов були задоволенні та в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81AR100130153 від 25.01.2008 р. в розмірі 281056,21 грн. звернути стягнення на рухоме майно легковий автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI NF486, 2007 року випуску, кузов - KLINF486Е8К823305, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], шляхом надання ПАТ ПриватБанк права, стосовно предмету застави, на укладення від імені відповідача договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям предметів застави з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.(а.с.51-54). Як вбачається з кредитного договору № DN81AR100130153 від 25.01.2008, процентна ставка за кредитом складала 9.60% річних, проте, відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем як додаток до позову, з 01.02.2009 позивач в односторонньому порядку підвищив розмір процентної ставки з 9.60% до 21.00% (а.с.56-59). На думку суду, зазначеними діями позивачем було порушено положення ст. 1056-1 ЦК України, згідно якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Згідно ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Тобто, підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є незаконним та суперечить нормам чинного законодавства. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна тривалість позовної давності обмежена 3 роками (ст. 257 ЦК України), а позовна давність щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) 1 роком (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Враховуючи те, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя датоване 08.02.2013, то на думку суду з цього дня позивач міг дізнатись про порушення свого права, як наслідок, розпочався відлік позовної давності, який закінчився 08.02.2016 р. Позовна заява подана 15.03.16, тобто пізніше, ніж через 3 роки з моменту закінчення позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.». Таким чином, на даний час, позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» не підлягає задоволенню у звязку із закінченням позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ. Враховуючи зазначені обставини, а також ту обставину, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не довів тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed