Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач 06.07.2016 року звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 23.07.2005 року розпався через не складення сімейного життя по причині різних частих побутових непорозумінь та сварок, внаслідок чого з 01.12. 2014 року вони проживають окремо. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : дочку [PERSON],у [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та залишаться проживати із ним до вирішення сторонами питання місця їх проживання. Спорів про майно не мають. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохав розірвати між ними шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав із вказаних в ньому підстав, надавши можливі докази на його підтвердження. Вказав, що сім»я існує лише формально, так як вони не пов»язані ні спільним побутом, ні сумісним проживанням, не мають спільного бюджету. Крім того, останні 6 місяців діти фактично проживають із ним, він повністю займається їх вихованням та матеріальним утриманням, а відповідачці дозволяє їх відвідувати. Сумісно вони не проживають з 01.12.2014 року, про що надав заочне рішення Полтавського райсуду від 17.01.2014 року ( а. с. 78 ) та для огляду паспорт на своє ім»я серії [NUMBER] з відміткою про його реєстрацію по [ADDRESS] в будинку рідної сестри. Також повідомив, що термін для примирення, наданий судом за клопотанням відповідачки, позитивних наслідків не дав, так вона є скандальною особою, якій завжди все не так та він категорично не згоден перебувати із нею у шлюбі, та нею не приймалось жодних засобів для примирення, крім влаштованого скандалу дочці в телефонному режимі. Тому, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка позов не визнала через посилання на те, що позивач суду каже не правду, хоча сама давала суду суперечливі свідчення. То вказувала, що через те, бо вони разом проживають та ведуть спільне господарство, виховують дітей. При цьому їй не відомо при сумісному проживанні, що її родичі через суд виселили позивача в 2014 році і рішення набрало чинності, то через те, що він в неї відібрав дітей та не дає змоги з ними бачитися, тому вона звернулася у службу у справах дітей. То вказувала, що проживає разом із позивачем, то в м. Полтава, то в с. Лісок згідно її заяв, а в засіданні не могла точно вказати населений пункт. При цьому посилалася, що відповідач за неї розписувався в повістці, щоб розірвання шлюбу відбулося без неї, в той час як вона знаходилася у нього в будинку, хоча потім з»являлася в засідання. Одночасно посилалася на відсутність сварок та конфліктів в сім»ї та суперечливо вказувала, що позивач в ПАТ «Фідобанк» кидав їй в обличчя оригінал свідоцтва про шлюб, нею приймалися заходи для примирення, шлюб не бажає розривати, бо робить це заради двох неповнолітніх дітей, та одночасно прохала допитати їх 11- річну дочку як свідка, то прохала знов надати їм термін для примирення на 3 місяці із сумісним проживанням, що підтверджує між сторонами гостро конфліктні неприязненні стосунки, які виключають існування подальших шлюбних стосунків та негативно впливають на психіку неповнолітніх дітей. Також, суд вважає надані сторонами докази у справі достатніми для вирішення позовної вимоги про розірвання шлюбу, та за недольцільним допит в якості свідків [PERSON] та саму відповідачку, так як дана справа стосується особистих відносин між сторонами і сторони в повній мірі виклали всі обставини необхідні для вирішення саме вимоги про розірвання шлюбу. Також, суд вважає категорично недопустимим при вирішенні даної вимоги допитувати в якості свідка неповнолітню 11-річну доку сторін з метою запобігання спричинення дитині психотравми, яка в подальшому може негативно відобразитися на її житті. Судом встановлено, що сторони 23.07.2005 року в Щербанівській сільській раді Полтавського району та області уклали шлюб ( актовий запис № 57 ) ( а. с. 75 ). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають та залишаться проживати із позивачем до визначення сторонами їх місця проживання ( а. с. 76, 77 ). Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь та сварок на побутовому грунті сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони проживають окремо з лютого 2013 року - обставиною, що не потребує доказування в силу ст. 61 ЦПК України на підставі судового рішення, яке набрало чинності ( а. с. 78 ), відміткою про реєстрацію позивача в паспорті та офіційною відповіддю Щербанівської сільради Полтавського району щодо реєстрації відповідачки ( а. с. 8 ), її свідченнями, що позивач відібрав в неї дітей та не дає з ними спілкуватися, тому вона звернулася до служби у справах дітей. Внаслідок чого не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спору про майно не мають, але мають фактично спір про місце проживання дітей, який будуть вирішувати окремо ( а. с. 79 ). Термін для примирення наданий судом сторонам за клопотанням відповідачки позитивних наслідків не дав ( а. с. 26, 35 ). Через не бажання хоча б однієї сторони перебувати у шлюбі його збереження є неможливим, а саме категоричним не бажанням позивача, шлюб розпався остаточно. Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. Шлюб існує формально.

Outcome: approved