Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що перейменована з Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування», звернулося до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 23\~000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.03.2016 року в м.Кременчук на перехресті вул.Московської та вул. 60 річчя Жовтня, за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz ML 270», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «MAN TGA 26/440», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAN TGA 26/440» була застрахована, 06.04.2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ХДІ Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу «Mercedes-Benz ML 270». 11.04.2016 року було прийнято рішення про виплату на користь відповідача страхового відшкодування в сумі 23\~000 грн., яке згідно платіжного доручення №5113 від 11.04.2016 року було перераховане на рахунок відповідача. Оскільки постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.05.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КпАП України було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, позивач вважає, що подія, яка мала місце 14.03.2016 року не є страховим випадком відповідно до умов договору страхування №АЕ/3244790 від 11.06.2015 року, і тому кошти, сплачені [PERSON] підлягають поверненню. Ухвалою суду від 13 вересня 2017 року за згаданим позовом відкрито провадження у справі (а.с.51). Відповідно до п.9\~Перехідних положень ЦПК України\~(в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник ПАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не прибув, направивши на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю представника - адвоката [PERSON] Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечила. У відзиву на позовну заяву зазначила, що згадана дорожньо-транспортна пригода є страховим відповідно до умов договору страхування №АЕ/3244790 від 11.06.2015 року. Окрім того, представник відповідача зазначила, що правові нормі щодо повернення безпідставно набутого майна, закріплені в ст.1212 ЦК України, та на які посилається позивач як на підстави заявлених ним вимог, у спорі між позивачем та відповідачем не можуть бути застосовані бо відносини, які склалися між сторонами носять договірний характер. Разом із цим, страховий акт від 11.04.2016 року, на піставі якого проведено страхове відшкодування не скасовано і є чинним, а наявність судового рішення у справі про адміністративне правопорушення про відсутність в діях водія [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не звільняє його від відповідальності за завдану шкоду як особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, у відповідності до приписів ст.1187 ЦК України (а.с.70). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Mercedes-Benz ML 270», державний реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], який на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.12.2013 року передав право керування цим транспортним засобом [PERSON] (а.с.25,26). Згідно свідоцтва про шлюб від 29.08.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с.24). 14.03.2016 року в м.Кременчук на перехресті вул.Московської та вул.60 річчя Жовтня, за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz ML 270», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «MAN TGA 26/440», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно довідки №87386066 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої Управлінням патрульної поліції в м.Кременчук вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог п.10.4 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що перед поворотом або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині для руху в цьому напрямку, окрім вїзду на перехрестя. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAN TGA 26/440», державний номер АІ 9940ЕК, відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована ПАТ «ХДІ страхування» (а.с.17). 06 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ХДІ страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу «Mercedes-Benz ML 270», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16). 11 квітня 2016 року ПАТ «ХДІ страхування» було складено страховий акт № 404-20/16-82 Е, згідно якого на підставі повідомлення про настання страхової події № 11856 від 23.03.2016 року, полісу АЕ-3244790-82 від 09.06.2015 року, довідки № 87386066, заяви на отримання суми страхового відшкодування від потерпілої особи, розрахунку суми страхового відшкодування та протоколу узгодження суми страхового відшкодування від 06.04.2016 року, ПАТ «ХДІ страхування» прийнято рішення про виплату на користь [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 23000 грн. та складено страховий акт № 404-20/16-82-Е. Грошові кошти в сумі 23000 грн. були перераховані на рахунок відповідача 11 квітня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5113 (а.с.13-19). 12 травня 2016 року Вінницьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КпАП України, яким провадження в справі було закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення (а.с.62). 17 березня 2017 року ПАТ «СК «Євроінс» звернулося до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення сплаченої суми страхового відшкодування , як безпідставно набутих коштів. Вирішуючи питання щодо правової урегульованості спірних правовідносин, які виникли між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», суд виходить з того, що згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною другою статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Отже, сутність зобовязання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, визначено, що положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. Отже, зобовязання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у звязку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Викладене свідчить про те, що у цій справі суд має зясувати чи відбулась страхова подія, чи настав обовязок страховика з виплати страхового відшкодування за полісом страхування. Аналогічного правового висновку дійшов ВСУ в постанові від 04.10.2017 року у справі № 6-1216цс17. Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності обовязку страховика з виплати страхового відшкодування, суд виходить з наступного. Так, частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» визначеного, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону). Пунктом 33.2. статті 33 Закону, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи МВС України про її настання. \~У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Отже, виходячи з наведеного та враховуючи положення статей 32 та 35 Законом, суд дійшов висновку, що для здійснення страхової виплати не є обовязковим встановлення вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні адміністративного правопорушення або необережного злочину. Згідно ст.3 Закону\~обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.32.1. т.32 Закону\~страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Згідно положень \~ст.1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що\~\~шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто в цьому випадку діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка не підлягає доказуванню з боку потерпілого. Обов'язок доказування відсутності вини за законом покладається на володільця транспортного засобу. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди, наявність безпосереднього причинного зв'язку шкоди із неправомірними діями особи, яка її заподіяла, та розмір завданих збитків. Частиною першою ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, доводи страховика про обовязковість встановлення вини страхувальника для здійснення страхової виплати не ґрунтується на законі та не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а у випадку, що розглядається судом, для повернення такої виплати. Оскільки презумпція вини страхувальника в процесі розгляду справи стороною відповідача спростована не була,\~вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди та відшкодування завданої шкоди страховиком. Виходячи з положень, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення, з судової практики, у тому числі рішень Європейського суду з прав людини, при розгляді справ про адміністративні правопорушення суд вирішує їх лише в межах висунутого звинувачення, викладеного в протоколах про адміністративні правопорушення. Відповідальність за ст.124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху\~правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Із змісту постанови Вінницьким районним судом Вінницької області від 12.05.2016 року вбачається, що в протоколі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, стосовно водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON], співробітник міліції зазначив, що водієм були порушенні вимоги п.п.10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України. Проте, в ході судового розгляду факт порушення наведений вимог ПДР не знайшов свого підтвердження, тому провадження у справі було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП. З огляду на викладене, суд вважає, що встановлена судовим рішенням відсутність в діях водія забезпеченого транспортного засобу порушень, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, вимог правил дорожнього руху не свідчити, автоматично, про ненастання цивільно-правової відповідальність цієї особи за шкоду, заподіяну майну потерпілого, і як наслідок не вказує на те, що згадана дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком. Виходячи із засади змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, закріплених в ст.ст.12 та 13 ЦПК України, суд вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його вимоги, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Разом із цим, суд вважає хибними та не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що підставою для відмови у задоволенні позову є невірне зазначення реквізитів (номеру) страхового полісу в страховому акті № 404-20/16-82Е від 11.04.2016 року (АЕ-3244790-82 та АЕ/3244790), так як зазначена описка не впливає на обставини, що підлягають встановленню у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed