Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що відповідно до укладеного договору № К2ХRRN06561040 від 28 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 4408,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 12 листопада 2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 29672,50 гривень, яка складається із наступного: 4408,00 гривень - тіло кредиту, 2,25 гривень - нараховані відсотки за користування кредитом, 1547,19 гривень - заборгованість по комісії, 21825,89 гривень - нарахована пеня за прострочення зобов`язання, і штрафи: 500,00 гривень - фіксована частина та 1389,17 гривень - процентна складова. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 29672,50 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривень. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 31 травня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що вперше, із зазначеним позовом позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області у 2013 році. Однак, [PERSON] позов не визнавав з огляду на те, що відповідної заяви позичальника, яка після її підписання і складає відповідний кредитно-заставний договір між позичальником та банком, а також є підставою для перерахунку відповідних коштів позичальнику, не підписував. З огляду на вказане, судом у справі було призначено почеркознавчу експертизу, згідно з висновками якої, підпис від імені [PERSON] в графах «Підпис клієнта» та «підпис» в заяві позичальника № К2ХRRN06561040 від 28.09.2010 р. виконаний не [PERSON] Вподальшому, зазначений позов було залишено без розгляду, про що судом постановлено відповідну ухвалу. В 2019 році позивач знову звернувся до суду з позовом, в якому повторно висунув вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № К2ХRRN06561040 від 28.09.2010 р. Порушене право позивача не підлягає захисту в зв`язку зі спливом відповідних строків позовної давності. Так, згідно заяви позичальника № К2ХRRN06561040 від 28.09.2010 р., яка складає відповідний кредитно-заставний договір № К2ХRRN06561040 від 28.09.2010 р., банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 4408,00 грн. строком на 9 місяців з кінцевим терміном повернення - 28.06.2011 р. Погашення заборгованості за кредитом має відбуватись визначеними позичальником частинами, починаючи з «23» по «28» кожного місяця. Дата останнього погашення заборгованості за вказаним договором має бути не пізнішою ніж 28.06.2011 р. Згідно зазначеної заяви позичальника, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в заяві, понад 210 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою. Крім того, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Судом встановлено, що відповідно заяви позичальника № К2ХRRN06561040 від 28.09.2010 р., яка складає відповідний кредитно-заставний договір № К2ХRRN06561040 від 28.09.2010 р., банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 4408,00 грн. строком на 9 місяців з кінцевим терміном повернення - 28.06.2011 р. Погашення заборгованості за кредитом має відбуватись визначеними позичальником частинами, починаючи з «23» по «28» кожного місяця. Дата останнього погашення заборгованості за вказаним договором має бути не пізнішою ніж 28.06.2011 р. Згідно зазначеної заяви позичальника, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в заяві, понад 210 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою (а.с.5). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебігу загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. З урахуванням наведених обставин справи та вимог закону, строк, в межах якого порушене право позивача підлягало захисту в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом і відповідних процентів сплив. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Приписами ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У випадку спливу позовної давності, заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed