Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування вимог посилається на те, що 20.08.2012 апеляційним судом Запорізької області ухвалено рішення по цивільній справі № 22-ц-4400/2012 за позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили. Згідно рішення суду позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, а саме в рахунок погашення заборгованості станом на 02.03.2012 за кредитним договором № ZPVLGA00000095 від 25.09.2007 у розмірі 275105,07 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Першотравнева, буд.31 та належить на праві приватної власності [PERSON], із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідачі, треті особи в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши письмові докази цивільної справи встановив наступні обставини: Відповідно до договору від 25 вересня 2007 року № ZPVLGA00000095, [PERSON] отримала кредит у розмірі 23 550 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 0,91 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту 22 вересня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25.09.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з яким остання надала в іпотеку банку житловий будинок, розташований за адресою: вул. Першотравнева, 31 в м. Вільнянськ Запорізької області, який належить їй на пав власності на підставі договору дарування від 23 червня 1999 року. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави: (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку» (далі - Закон). Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону. Так, згідно з ч. 2 ст. 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК Української PCP, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. За визначенням, ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 109 ЖК Української PCP). Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. В разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч. 2 ст. 39 та/або ч. 1 ст. 40 Закону, так і ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP. За змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP постійне житло вказується в рішенні суду. Суд враховує правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) та від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15). Оскільки позивачем позовну вимогу визначено як виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, в силу ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову

Outcome: dismissed