Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач 07.04.2016 звернулась в суд із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду, завдану у зв'язку зі смертю її чоловіка - [PERSON], внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 200 000 грн. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що 04.01.2013 року близько 19 години на автодорозі зі сполученням Червоноград-Львів поблизу перехрестя на м.Соснівка Львівської області, відповідач, керуючи автомобілем марки «Ауді 100», д.н.з. [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], який внаслідок отриманих під час ДТП травм був госпіталізований у Червоноградську центральну міську лікарню, де [INFO] року помер. За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 05.01.2013 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013150310000020 та триває на даний час. Вона є дружиною загиблого, тобто має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди через заподіяння смерті [PERSON] Вказує, що зазнала моральних страждань у зв'язку із несподіваною втратою чоловіка, батька її дитини, якого вона дуже любила, поважала, який виховував їхню дитину, допомагав їй в усіх труднощах та повсякденному житті. Вона відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість і дискомфорт. В неї часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудженість. Також її непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях свого життя. Після смерті чоловіка, внаслідок сильного потрясіння, значно погіршився стан її здоров'я, у зв'язку із чим вона зверталася за медичною допомогою. Разом із тим зазначає, що їй важко спостерігати як дочка сумує та постійно згадує свого батька, що створює їй нестерпний біль та душевне занепокоєння. На даний час вона, як єдина утриманка сім'ї, змушена витрачати немало часу для заробітку коштів. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять його задовольнити. Відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2013 року близько 19 години на автодорозі зі сполученням Червоноград-Львів поблизу перехрестя на м. Соснівка Львівської області, [PERSON], керуючи автомобілем Ауді 100, д.н.з. [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], який внаслідок даної ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] року помер. Зазначене підтверджується копією довідки № 5725, виданої 03.09.2015 року Сокальським РВ ГУМВСУ у Львівській області, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2013 року. За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке 05.01.2013 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150310000020. Із копії постанови Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 09.11.2013 року видно, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150310000020 від 05.01.2013 року було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України. В той же час матеріали справи містять копію ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 25.05.2015 року із якої встановлено, що постанову від 13.03.2015 року про закриття кримінального провадження №12013150310000020 від 05.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто прокурору Сокальського району для проведення досудового розслідування. Таким чином на даний час рішення за фактом даної ДТП у кримінальному провадженні не прийнято. Разом із тим, копією довідки Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 15.01.2012 року стверджується, що причина смерті [PERSON] - пішохід травмований при зіткненні з легковим автомобілем. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] також видно, що позивач по справі була дружиною [PERSON] Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. У пункті 5 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Як регламентовано ч. ч. 2 і 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 ч. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Наведене дає підстави для висновку про те, що за встановлених обставин справи смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автомобіля «Ауді» під керуванням водія [PERSON] Відтак, аналізуючи вищенаведені норми, суд вважає, що навіть за відсутності чи наявності вини останнього, що на даний час встановлюється на стадії досудового розслідування, моральна шкода підлягає відшкодуванню. Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Як регламентовано п. 9 зазначеної вище постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В силу вимог ч.3 ст.10, ч.1 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що у зв'язку зі смертю чоловіка в житті позивача сталися невідворотні зміни, що призвели до перенесення нею значних моральних страждань, які носять триваючий характер та порушення її звичайного способу життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнала потерпіла, втративши чоловіка, їх тривалість і приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 200 000 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved