Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості, покликаючись на те, що 26.09.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір № б/н про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав договірних зобов'язань та станом на 28.02.2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 30622,87 грн. Просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Скерували до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Окрім того, подали відзив на позовну заяву, в якому просили суд відмовити у задоволенні позову у звязку із спливом позовної давності. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 26.09.2011 року ПАТ «ПриватБанк» відповідачеві [PERSON] надано кредит на суму 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 20,40%, що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 26.09.2011 року. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 23.02.2017 року становить 30622,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1002,40 грн., заборгованість по процентам у розмірі 23617,14 грн., заборгованість за пеню та комісію 4068,91 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1434,42 грн.. У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило перед судом питання про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст..510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» (міститься в матеріалах справи) та Умов та правил надання банківських послуг, строк внесення щомісячних платежів встановлений до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня (базова) нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (відсоткова) нараховується один раз на місяць. Таким чином можна вважати, що чергові платежі мали б здійснюватися до 25 числа кожного місяця, оскільки відповідачем не було внесено жодного платежу і згідно наданого Розрахунку заборгованість за договором №б/н від 26.09.2011 року почала нараховуватись з 26.10.2011 року, то саме цього дня позивач довідався про порушення свого права. Позивач мав право звернутися до суду з позовною заявою до суду до 26.10.2014 року, проте такого права не реалізував, звернувся до суду 23.03.2017 року, та пропустив строк позовної давності. Що стосується стягнення неустойки, то строк позовної давності становить 1 рік. У даному випаду, звернутися з вимогою про стягнення неустойки можливо було до 2012 року. Автоматичне погашення банком частини кредиту у 2014 році не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності (правова позиція ВССУ у справ 755/28699/ 14-ц). Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ№22 від 21.01.2004 р. кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Таким чином, банк не може вчиняти дії з виконання зобов'язання, як такі що впливають на позовну давність, адже вчиняти такі дії має можливість лише боржник чи його уповноважена особа. При чому такі повноваження надається законом, довіреністю, установчими документами. Відтак, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до переконання про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Outcome: dismissed