Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № DNH4KP22870255 від 20.11.2006р. станом на 16.01.2014р. в розмірі 26888,58 грн. В позові вказано, що між позивачем та відповідачем укладено договір за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит та зобовязався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших виплат згідно з його заявою та умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Проте, відповідач порушив умови договору і тому станом на 16.01.2014р. має заборгованість в розмірі 26888,58 грн., яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Просить у судовому порядку стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 268,89 грн. Від представника позивача надійшла заява, в якій просить задовольнити позов, розгляд справи провести за її відсутністю та в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання. На підставі положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 20 листопада 2006 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», надало кредит [PERSON] у розмірі 3248,69 грн. строком на 36 місяців з 20 листопада 2006 року по 20 листопада 2009 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом щомісячного внесення грошових коштів у розмірі 129,90 грн. в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту. Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідачем було здійснено 25 вересня 2007 року в розмірі 338,79 грн., після чого він повністю припинив погашення заборгованості, що підтверджено розрахунком заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості станом на 16 січня 2014 року становить 26888,58 грн. і складається з наступного: 2291,90 грн. - заборгованість за кредитом, 9088,18 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 13 751,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1256,60 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а зі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). В матеріалах справи наявна заява відповідача про застосування позовної давності (а.с. 116), а тому суд застосовує положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 5 розділу 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що разом із заявою позивальника про надання кредиту становлять договір про надання споживчого кредиту, визначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років. З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2007 року відповідач прошив свої зобовязання щодо щомісячного, до 28 числа кожного місяця, внесення обумовленої договором суми по сплаті кредиту, відсотків за користування коштами та інших платежів. Таким чином, пятирічний строк перебігу позовної давності щодо відповідних щомісячних платежів минув в жовтні 2012 року, крім того, відповідач після 28.10.2007 року дій, що переривають перебіг строків позовної давності не вчиняв, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за пропуском позивачем пятирічного строку позовної давності, оскільки з позовом позивач звернувся у лютому 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed