Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач 03 лютого 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу (а.с.1-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 лютого 2011 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під його керуванням та автотранспортного засобу «Форд Фіеста» д/н [NUMBER], що належить [PERSON], внаслідок чого даний автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, розмір завданих збитків становить 8 223,94 грн. Оскільки на час ДТП відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач вимушений був здійснити відшкодування завданої майнової шкоди потерпілій стороні за рахунок коштів фонду захисту, за вирахуванням ПДВ у розмірі 6 853,28 грн. Позивач неодноразово звертався із претензіями до відповідача щодо добровільного відшкодування збитків, але відповіді так і не отримав. Також, за рахунок позивача було здійснено оплату послуг аварійних комісарів в сумі 620,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 7 473,28 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 743,60 грн. Представник позивача, діючий на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслав письмову заяву, якій просив справу розглядати без своєї присутності (а.с.38-39). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування шкоди в порядку регресу. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом встановлено, що 12 лютого 2011 року відповідач [PERSON], в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автотранспортним засобом «Форд Фіеста», д/н [NUMBER], рухався по вул. Криворізькій в м. Дніпропетровську, не оцінив дорожньої обстановки, не обрав безпеку в межах дозволеної швидкості для руху, у зв'язку з чим не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автотранспортним засобом «ВАЗ 21070», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті якого автомобіль останнього отримав механічні ушкодження (а.с.18). За даним фактом ДТП постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2011 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130 ч.1, 124 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 12 місяців (а.с.18). Згідно висновку № 24-02-11 від 07.03.2011 року, загальна вартість спричиненої матеріальної шкоди завданої автомобілю «ВАЗ 21070», д/н д/н [NUMBER], складає 8 223,94 грн. (а.с.10-12). У відповідності до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 39.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, 09 березня 2011 року [PERSON], скориставшись своїм правом, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану [PERSON], звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.19). На підставі наказу № 1008 від 12.04.2011 року позивач платіжними дорученнями сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 6 853,28 грн. (а.с.20,21). Крім того, позивачем були сплачено суму в розмірі 620,00 грн. за послуги аварійних комісарів, про що свідчить платіжне доручення №1219 від 23.03.2011 року (а.с.23). Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному розмірі особою, яка її завдала. За змістом положень ст. 38 п.38.2, п.п.38.2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України, особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до статті 993 Цивільного Кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] на користь позивача у відшкодування виплаченого страхового відшкодування грошову суму у розмірі 7 473,28 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судові витрати і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1 743,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved