Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом в суд про стягнення з [PERSON] 167747,51 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного з банком договору № LVL9GA0000000001 від 27.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у сумі 60760 дол. США на термін до 27.03.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, [PERSON] належним чином умов вказаного договору не виконав і станом на 19.09.2014 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 167747,51 дол. США, з яких 51672,80 дол. США заборгованість за кредитом, 40047,60 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1153,93 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, 66867,47 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 18,62 дол. США штраф (фіксована частина) та 7987,09 дол. США - штраф (процентна частина). Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання повторно не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, між [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» 27.03.2008 року було укладено договір № LVL9GA0000000001, згідно якого позичальник отримав в банку кредит у сумі 60760 дол. США на термін до 27.03.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.6-8). Відповідно до п.8.1 кредитного договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 60760 доларів США на наступні цілі: 50000 доларів США на споживчі цілі та 10760 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Згідно п.п.1.1, 1.2 кредитного договору банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, визначений в п.8.1 договору. Позичальник доручає провадити погашення заборгованості по даному кредитному договорі в передбаченому даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно п.5.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п.8.4 договору за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні, якщо кредит виплат видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБ України на дату сплати. У відповідності до п.5.3 даних умов, банк має право при порушенні позичальником строків погашення заборгованості по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш як на 30 днів позичальник оплачує банку штраф в розмірі 250 грн. та 5% від суми позики. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Також встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.3-4), що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобовязання, зокрема, станом на 19.09.2014 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 167747,51 дол. США, з яких 51672,80 дол. США заборгованість за кредитом, 40047,60 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1153,93 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, 66867,47 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 18,62 дол. США штраф (фіксована частина) та 7987,09 дол. США штраф (процентна частина). Згідно розяснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором № LVL9GA0000000001 від 27.03.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором № LVL9GA0000000001 від 27.03.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3654 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.17).

Outcome: approved