Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 17 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №410/58/07-Пі, відповідно до умов якого остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 57 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 16 травня 2014 року. Кредитні кошти видавалися на поточні потреби зі встановленням іпотеки. Кредитор виконав свої зобов'язання належним чином у відповідності до п.п. 1.1., 2.1. кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов'язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 10 серпня 2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 895 030,36 гривень, яка складається з наступного: 26 825,10 доларів США, еквівалент станом на 10 серпня 2015 року згідно курсу НБУ становить 565 738,19 гривень - заборгованість за кредитом, 15 613,75 доларів США, еквівалент станом на 10 серпня 2015 року згідно курсу НБУ становить 329 292,17 гривень - заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №410/58/07-Пі від 17 травня 2007 року в розмірі 895 030,36 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 425,46 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» Авдєєва М.К. не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду заперечення на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №410/58/07-Пі, відповідно до умов якого остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 57 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 16 травня 2014 року (а.с.13). Кредитні кошти видавалися на поточні потреби зі встановленням іпотеки, що підтверджується договором іпотеки №07/І-58 від 17 травня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (а.с.17-24). В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, 17 травня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №07/І-58, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та земельна ділянка загальною площею 0,0054 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходять за адресою: [ADDRESS]. 14 червня 2010 року, на виконання вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідно до абзацу 5 п.1.2 Статуту ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстрованого 14.06.2010 р. державним реєстратором Голосіївської у м. Києві державної адміністрації, № запису 10681050047002827, ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, які належать АКБ СР «Укрсоцбанк» (а.с.28-37). З письмових матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору кредиту №410/58/07-Пі від 17 травня 2007 року, за взаємною згодою було встановлено з 20 жовтня 2008 року відсоткову ставку у розмірі 15% річних (а.с.156). 26 жовтня 2012 року та 04 липня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №1 та №2 відповідно до договору кредиту №410/58/07-Пі від 17 травня 2007 року, згідно якого сторони домовилися про черговість погашення заборгованості позичальника за договором кредиту (а.с.153-162). Інших письмових документів, в яких відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердила фактичне отримання кредитних коштів у встановленій кредитним договором сумі та валюті, в матеріалах справи не міститься. У п.п. 1.1., 3.3.7. договору кредиту зазначено, що позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту у відповідності до графіка, сплата траншів кредиту та процентів повинна здійснюватися щомісячно до 10-го числа. Згідно графіка платежів, щомісячний платіж було встановлено у розмірі 680 доларів США. Іншого графіку погашення кредитної заборгованості, крім зазначеного, до матеріалів позовної заяви не долучено. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої цієї статті за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 4.5. кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.6 (сплата процентів), 3.3.7 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Як вбачається з даних, наведених у розрахунку вимог банку, доданих до позову, з червня 2007 року по липень 2009 року позичальник відповідач [PERSON] сплачувала транші у розмірі, встановленому графіком або з незначною переплатою, тобто виконувала свої зобов'язання належним чином, але 10 липня 2009 року, 09 листопада 2009 року, 03 грудня 2009 року, 23 березня 2010 року, а в подальшому взагалі припинила виконувати покладені на неї обов'язки, тобто протягом чотирьох місяців, мала місце сплата платежів у розмірі, значно меншому, ніж передбачено договором: 0,21 доларів США, 0,03 доларів США, 0,6 доларів США та 0,97 доларів США відповідно. Таким чином, судом встановлено, що неналежний платіж за кредитним договором було здійснено 10 липня 2009 року, а тому за пунктом 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 11 вересня 2009 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 11 вересня 2009 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 23 грудня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, змінився строк виконання основного зобов'язання (пункт 4.5. договору) та банк мав право з 11 вересня 2009 й протягом трьох років від цієї дати звертатися до сулу із позовом, однак позовну заяву подав до суду лише у грудні 2015 року. Після зміни строку виконання зобов'язання (11 вересня 2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 вересня 2009 року не підлягали виконанню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 (суддя-доповідач Ромашок Я.М.). Позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» не надано доказів поважності причини пропущення строку позовної давності, а судом не здобуто. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed