Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач 05.07.2018 звернулася до суду із вказаним позовом та просила суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], який належить їй на праві власності. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою крім позивача [PERSON], зареєстрований її син, відповідач по справі - [PERSON], який з травня 2006 року за вищезазначеною адресою не проживає. Позивач посилається на те, що вона є пенсіонеркою, малозабезпеченою, та не в змозі самостійно сплачувати комунальні послуги за відповідача, який в зазначеному будинку не проживає та не сплачує свою частку комунальних платежів, добровільно з реєстраційного обліку не знявся, чим вчиняє позивачу перешкоди у користуванні її майном. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та наполягали на задоволенні позовних вимог. Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що саме відповідач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи: Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.18, 30). Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази в справі, давши їм належну оцінку, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 527 від 08.02.2018, за адресою: [ADDRESS], зареєстрована позивач [PERSON] разом зі своїм сином, відповідачем по справі, [PERSON] (а.с.6). Згідно з актом, складеним головою Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 08.02.2018, [PERSON] з березня 2007 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні встановлено, що саме відповідач [PERSON], є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140884773 від. 10.10.2018 (а.с.29, 34) та копія договору дарування домоволодіння від 17.05.2006 (а.с.33), а власник житла не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: dismissed