Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилається на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14 лютого 2006 року, який був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк»)та [PERSON] остання отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту порушені. Станом на 31 липня 2016 року заборгованість за договором № б/н від 14 лютого 2006 року становить у розмірі 17151 грн. 76 коп. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] померла 10 лютого 2014 року, вказане підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 361502 від 18 лютого 2014 року (а.с. 48). У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, ухвалою суду від 17 жовтня 2016 року, до справи залучено правонаступників відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (73-74). Крім цього, враховуючи те, що серед інших до участі у справі в якості правонаступника відповідача був залучений [PERSON], [INFO], який на даний час не досяг вісімнадцяти років, ухвалами суду від 03 листопада 2016 року до участі у справі було залучено як законного представника неповнолітнього - [PERSON] (призначену опікуном на підставі розпорядження голови Фрунзівської РДА № 115/А-2014 від 12 березня 2014 року) та орган опіки та піклування Захарівської РДА Одеської області в якості третьої особи (а.с. 95-96, 99-100). У судове засідання представник позивача не зявився, до матеріалів справи додав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 93). Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, а саме вказали, що не заперечують проти його задоволення в частині стягнення суми заборгованості, яканарахована матері за її життя. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання двічі не зявились, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджено повідомленнями про отримання ними судових повісток (а.с. 90, 91, 92, 110, 112, 113). Про причини неявки суд не повідомлено, заперечення проти позовної заяви та будь-яких клопотань до суду не надано. При цьому, суд враховує те, що явка до суду є правом, а не обовязком сторони у справі (частина перша статті 27 ЦПК). Представник третьої особи органу опіки та піклування Захарівської РДА Одеської області в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено відповідною розпискою про отримання ним судової повістки (а.с. 109). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, заслухавши пояснення відповідача та його законного представника, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 14 лютого 2006 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-14). Згідно статуту товариства, затвердженого загальними зборами акціонерів 30 квітня 2009 року, Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». У звязку з чим, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» стало правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 19). Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту. Відповідно до п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. [PERSON] свої зобовязання за умовами кредитного договору не виконала. Згідно п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. [PERSON], не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 31 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 лютого 2006 року становить у розмірі 17151 грн. 76 коп., та складається з наступного: -1171 грн. 66 коп. заборгованість за кредитом; -11837 грн. 82 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2849 грн. 34 коп. заборгованість за пенею та комісією; -500 грн. штраф (фіксована частина); -792 грн. 94 коп. штраф (процентна складова). Разом з тим, судом встановлено, що 10 лютого 2014 року в с. Леніне (тепер - Торосове) Фрунзівського (тепер - Захарівського) району Одеської області [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 361502 від 18 лютого 2014 року, яке було видане Відділом ДРАЦС реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області, про що складено актовий запис № 46 (а.с. 32, 48). Із спадкової справи № 97/2014 від 28 липня 2014 року заведеної щодо майна померлої 10 лютого 2014 року [PERSON] вбачається, що до складу спадщини входив сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0198861 (а.с. 66). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Як передбачено ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3,4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову про неї. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент смерті боржника [PERSON], 10 лютого 2014 року були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою: с. Торосове (Леніне) Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області (а.с. 49) та не звернулись до нотаріуса із заявами про відмову від спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли її після смерті [PERSON] Крім того, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину ще й в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2016 року, до справи залучено правонаступників [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (73-74). Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідачі прийняли спадщину матері у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0198861 від 05 листопада 1996 року, який їй був виданий КСП «Новий шлях» с. Леніне Фрунзівського району Одеської області на підставі рішення Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області від 19 серпня 1996 року № 409/96 (а.с. 66). Згідно вказаного сертифікату [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Новий шлях» розміром 9,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартість якої відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Новий шлях» з урахуванням індексації станом на 25 жовтня 2016 року становить 187552 грн. 31 коп. (а.с. 86). Разом з тим, пунктом 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 14 лютого 2006 року вбачається, що станом на день смерті [PERSON] у неї утворилася заборгованість перед банком у сумі 1518 грн. 97 коп., яка складається з наступного: 1171 грн. 66 коп. заборгованість за кредитом, 147 грн. 31 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією (зв. а.с. 6). З огляду на вищезазначені норми закону та встановлені обставини справи, а саме те, що до спадкоємців перейшли усі права та обовязки після смерті [PERSON], у тому числі і обовязок по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 лютого 2006 року, тому з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] необхідно стягнути в рівних частках в межах вартості спадкового майна суму заборгованості, яка утворилася станом на день смерті їх матері, а саме на 10 лютого 2014 року у розмірі 1518 грн. 97 коп. по 379 грн. 74 коп. з кожного. Що ж стосується стягнення штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 792 грн. 94 коп. (процентна складова), які відповідно до ст. 549 ЦК України є різновидом неустойки, то вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів нарахування таких саме за життя [PERSON] Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Також, з урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів також підлягає 1378 грн. судового збору, по 344 грн. 50 коп. з кожного. Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1377-VIII офіційно перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район, а село Леніне на село Торосове.

Outcome: partial