Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач 03 червня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Уточнивши позовні вимоги в редакції 11 січня 2017 року, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 26567,38 грн., яка складається з: компенсації за отримані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2006 року по 01.06.2016 року 22492,19 грн., інфляційне збільшення суми боргу за період з 01.01.2006 року по 01.08.2015 року 3663,46 грн., 3 % річних за період з 01.01.2006 року по 01.08.2015 року 411,73 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та члени її сім`ї, [PERSON], [PERSON], які є споживачами житлово-комунальних послуг, наданих ЖБК № 268 і, які не сплачували кошти за користування цими послугами, у зв'язку з чим у останніх виникла вказана заборгованість за житлово-комунальні послуги. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. У своїх запереченнях посилалась, зокрема, на те, що у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали до жовтня 2012 р. 3 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З жовтня 2012 року [PERSON] виїхала на роботу до м. Києва, і фактично до жовтня 2014 року мешкала та працювала в м. Київ, а [PERSON] у жовтні 2013 р. виїхала на навчання до Польщі у м. Краків до Ягелонського Університету. З жовтня 2013 р. [PERSON] проживала сама і належно сплачувала житлово-комунальні послуги, згідно до виставлених позивачем рахунків. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. У зазначеній квартирі були зареєстровані та проживали до жовтня 2012 року три особи: [PERSON] та члени її сім`ї: донька [PERSON], онучка [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] згідно довідки вих. № 08/06/14 від 08 червня 2014 року, виданої ДП «ФІТ ДНЄПР» працювала на посаді директора підприємства у м. Києві у період з 27.10.2012 року по 06.05.2014 року. Згідно договору оренди житлового приміщення від 25.10.2012 року [PERSON] фактично проживала у м. Києві, в квартирі [ADDRESS] з 25.10.2012 року по 25.10.2014 року. [PERSON] згідно довідки WPCJP-623/115/12/13 від 01.10.2013 року, виданої Ягелонським Університетом міста Краків у Польщі про навчання на язикових курсах у Польщі у період з 01.10.2013р. по 18.06.2013р. та довідки DRS-5012841/13/14 від 28.07.2017р. про зарахування на навчання на перший курс денної форми з 2014 по 2015р.р. знаходилася на навчанні у Ягелонському Університеті міста Краків у Польщі. Відповідно до довідки № 7084 від 15.12.2016 р. та довідки № 6875 від 01.12.2016 р., виданих КП «ЖИЛСЕРВІИС» - 9 ДМР та реєстраційних штампів у паспортах [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з 03 лютого 2015 року і по теперішній час мешкають та зареєстровані за адресою: [INFO]. Згідно до наданих поштових квитанцій і описів, [PERSON] неодноразово надсилала листи на адресу позивача з вимогою припинити неправомірне нарахування на трьох мешканців послуг ЖБК, якими вони не користуються з приводу того, що з жовтня 2012 року і до 02 лютого 2015 року [PERSON] мешкала сама, а з 03.02.2015 р. з причини похилого віку, вона переїхала до своєї доньки на інше місце проживання за адресою: кв. 111 буд. 65 пр. імені Газети Правда м. Дніпропетровська, і вони користуються комунальними послугами за новим місцем проживання. Отже, у період з 25 жовтня 2012 року по 25 жовтня 2013 року у квартирі проживало не три, а дві особи: [PERSON] та [PERSON], а з 25 жовтня 2013 року по 10 лютого 2015 року у квартирі проживала лише [PERSON] З 03 лютого 2015 року по теперішній час у квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає. Позивач з 2006 року не звертався до відповідача в порядку досудового врегулювання спору, не надсилав вимогу-попередження з пропозицією сплати заборгованість. Згідно висновку № 10/03/2016 судово-економічної експертизи, проведеної 06.06.2016 року, на підставі банківських квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг та довідок про проживання наданих відповідачем, розбіжність в сумі заборгованості за отримані відповідачем від ОК «ЖБК № 268» житлово-комунальні послуги в період 01.01.2012 року по 01.05.2015 року між даними ОК «ЖБК № 268» по заборгованості відповідача та фактичною сумою заборгованості відповідача за отримані житлово-комунальні послуги, яка визначена з урахуванням довідок про проживання та квитанцій про їх оплату, складає 2646,89 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються, відповідно до ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкових територій, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або комплексом будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль за їхнім виконанням тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їхня реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник житла; споживач послуг; виконавець послуг; виробник послуг. Власник приміщення, будівлі, споруди це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування і розпорядження приміщенням, будівлею, спорудою, що зареєстровано у встановленому законом порядку. Споживач фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу. Таким є як власник, так і наймач житла, а також всі, хто отримує ці послуги, проживаючи у конкретному приміщенні. Виконавець субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачеві і технічними засобами якого (мережі, арматура, засоби регулювання та обліку) безпосередньо надаються такі послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в ідносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно до пп. 6 п. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач, має право на не оплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності його, чи членів його сім`ї. Судом було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно до ст. 156 ЖК України, участь інших осіб в оплаті комунальних витрат по утриманню квартири визначається власником і обовязок з оплати вказаних послуг виникає у них лише перед власником. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах ВССУ від 20.11.2013 р. по справі №6-29503св13, від 17.09.2014 р. по справі №6-6707св14 та від 15.10.2014р. по справі № 6-29394св14, а саме: у разі коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обовязки платити з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Виконавцями послуг із централізованого опалення будинку № 8 по вул. Шелгунова в м. Дніпрі, холодного і гарячого водопостачання є відповідні служби: КП «Теплоенерго», КП «Дніпроводоканал», КП «Дніпрокомунтранс». Позивач, як виконавець послуг повинен мати з цими службами відповідні договори безпосередньо на отримання цих послуг. Зазначені служби та обслуговуючі організації м. Дніпра, які надають житлово-комунальні послуги мешканцям житлових будинків працюють лише на підставі відповідних договорів, які вони укладають з ЖБК, ОСМД та іншими учасниками у сфері житлових відносин з мешканцями багатоквартирних житлових будинків. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ч. 2 ст. 64 ЦПК України). У випадку не сплати відповідачем за ці послуги у позивача повинна була б утворитися заборгованість перед цими службами. Судом було зобовязано позивача надати відповідні договори між позивачем і відповідними службами, та акти виконаних робіт і взаєморозрахунків за такими договорами. Однак зазначені документи позивачем надані не були. Також позивачем не було надано належних доказів на підтвердження існування заборгованості за період з 01.01.2006р. по 01.06.2016р. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2016 року призначено проведення судово-економічної експертизи та зобов`язано позивача надати документи (договір про надання послуг з утримання будинку №8 і прибудинкової території має ЖБК № 268 та Відповідачем; Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження (погодження) тарифів на житлово-комунальні послуги населенню, документи бухгалтерського обліку ЖБК №268, журнали ордери по рахунках 31 та 361, 631, банківські виписки з поточного рахунку №2600630537501 у ПАТ «[PERSON] Дніпро» за період з 01.01.2012 року по 01.08.2015 р.). Всупереч зазначеного, позивач документи (договір про надання послуг з утримання будинку №8 і прибудинкової території має ЖБК № 268 та Відповідачем; Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження (погодження) тарифів на житлово-комунальні послуги населенню, документи бухгалтерського обліку ЖБК №268, журнали ордери по рахунках 31 та 361, 631, банківські виписки з поточного рахунку № 2600630537501 у ПАТ «[PERSON] Дніпро» за період з 01.01.2012 року по 01.08.2015 р. не надав. Уточнюючи розмір позовних вимог в редакції від 11 січня 2017 року, позивач не надав суду документи на підтвердження розрахунку позовних вимог, на підставі яких позивач розраховував поточні місячні платежі наданих ним послуг. Положеннями ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~ Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надано належного розрахунку позовних вимог. Документи, які надані позивачем у вигляді таблиць у вільному форматі не дають можливості встановити їх справжність. У якості доказу існування заборгованості Позивачем не надані бухгалтерські фінансові документи, або копії таких документів оформлених належним чином. Позивачем не надано жодного доказу в обґрунтуванні рахунку, не надані підтвердження надання послуг та їх обґрунтованості, враховуючи відсутність між споживачем та виконавцем договірних відносин. Проте сама по собі відсутність договірних відносин у сфері ЖКП не є підставою для звільнення споживача від оплати за фактично отримані послуги, при цьому їх надання та обґрунтованість нарахування оплати має бути підтверджена відповідними доказами. Саме відсутність необхідних доказів у цьому випадку дає суду підстави для відмови Позивачу в частині його позовних вимог. Відповідно до ст. 70 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення сторін, враховуючи, що позивачем не подано заву про поновлення строку позовної давності, оскільки предмет спору становить суму заборгованості нараховану позивачем за період з 01.01.2006 року по 01.06.2016 р. у розмірі 26942 грн. 19 коп., а також приймаючи до уваги висновок судово-економічної експертизи № 10/03/2016 від 06.06.2016 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням правил загальної позовної давності та висновку судово-економічної експертизи № 10/03/2016 від 06.06.2016 р., та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 2646 грн. 89 коп. за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2015р. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд\~вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 70 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial