Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до укладеного договору №SAMDN23000003377064 від 01.08.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 20.02.201300 має заборгованість - 26702,49 грн., яка складається з наступного: 4630,08 грн. - заборгованість за кредитом; 22072,41грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN23000003377064 від 01.08.2005 року в сумі 26702,49 грн. та судові витрати по справі понесені позивачем при подачі позову до суду. Представник позивача Петрашевич С.І., який діє на підставі довіреності від 20.08.2013р. в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву (а.с.41), в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить розглядати справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву згідно якої позов не визнав, просить суд застосувати строк позовної давності, та відмовити в задоволенні позову, а справу розглядати у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №SAMDN23000003377064 від 01.08.2005 року про отримання кредиту в сумі 5000,00 грн. (а.с.8-10). Відповідно до ст. 509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору згідно ст.526 ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статті 526, 527 ЦК України зобов'язують боржника належним чином виконувати свої зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно розрахунку заборгованості від 20.02.2013р. вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] становить 26702,49 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 4630,08 грн., 22072,41грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, (а.с.5-7). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені відповідачем в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. В п.8 та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 19 березня 2014 р. та судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену в Ухвалі від 23.04.2014р. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості та практику Верховного суду України викладену в Постанові від 19.03.2014р. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України дана правова позиція є обов'язковою для всіх судів України. Згідно пункту 1.1 Договору №SAMDN23000003377064 від 01.08.2005 р. погашення заборгованості за даним Договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно в Період сплати, за який приймається період з «01» по «25» чило кожного місяця. Строк дії карти - два роки. П.9.3 Договору встановлює строк дії Договору - він припиняється в момент виконання Клієнтом всіх зобовязань, передбачених даним Договором. Таким чином, хоч сторони і встановили строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, але п.1.1. Договору визначив строк дії карти - два роки, тобто з 01.08.2005 р. по 01.08.2007р., а тому право вимоги у банку виникло починаючи з цієї дати, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення кредитних коштів. Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж, який здійснений відповідачем на погашення заборгованості по Договору кредиту є 18.11.2005р. в сумі 284,58грн., а тому суд вважає, що саме з цієї дати права Банку були порушені Однак Банк звернувся до суду 11.12.2014 року (а.с.2) - поза межами встановленого законом строку, при цьому не просив поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або збільшення позовної давності матеріали справи не містять Відповідачем [PERSON] було заявлено заяву (а.с.42) до ухвалення судового рішення про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності за указаним кредитним договором.

Outcome: dismissed