Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач 02 березня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.12.2014 року між ним та відповідачем укладено договір страхування № АМ 096022, згідно якого застрахований належний позивачу на праві власності автомобіль [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 11.06.2015 р., автомобіль позивача був пошкоджений. Відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 10 440,42 грн., перерахувавши вказану суму на картковий рахунок Позивача 21.08.2015 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача було стягнуто страхове відшкодування у розмірі 372 974,44 грн., пеню у розмірі 3 767,04 грн., витрати на оплату послуг експерта у сумі 700 грн., а всього 377 441,48 грн. Після набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 12 квітня 2016 р. та звернення позивача до виконавчої служби з метою примусового стягнення заборгованості з відповідача вказана сума заборгованості 16.11.2016 р. була перерахована на картковий рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову, позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача пеню, яка за період прострочення з 23.10.2015 р. по 16.11.2016 р. складає 14 546 грн., а також, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України збитки від інфляції на суму у розмірі 50\~053,17 грн. та річні у розмірі 15 051,82 грн. Позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі (а.с.30). Відповідач в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення в матеріалах справи (а.с.27). Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю представника до суду не надсилав. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року, стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗЗУ Україна» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 372\~974,44 грн., пеню в сумі 3\~767,04 грн., витрати на оплату послуг експерта в сумі 700,00 грн., всього в сумі 377\~441,48 грн. (а.с.5-7, 8-10). У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 16 листопада 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗЗУ Україна» на користь позивача перерахувало стягнуту судом сума грошових коштів, про що свідчить банківська виписка від 24 лютого 2017 року (а.с.11). Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з п.п.1-3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який построчив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. У відповідності до п. 9.5.5. Договору страхування, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику/Вигодонабувачу/Застрахованій особі пені за кожний день прострочення платежу у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 р., з відповідача була стягнута пеня у розмірі 3 767,04 грн. за період прострочення з 03 липня 2015 року по 22.10.2015 року, що становить 101 день. Оскільки відповідачем було допущено прострочення зобовязання зі сплати страхового відшкодування в сумі 372 974,44 грн., то відповідно до п. 9.5.5. Договору страхування пеня за прострочення у виконанні зобовязання підлягає стягненню за період прострочення з 23.10.2015 р. по день фактичного перерахування коштів позивачу 16.11.2016 р., що складає 390 днів. Пеня складає: 372 974,44 грн./100 % Х 0,01 % Х 390 днів = 14 546 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до Узагальнення судової практики Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 11.11.2011 року, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Таким чином, оскільки зобовязання відповідача щодо виплати позивачу страхового відшкодування зводиться до здійснення грошової виплати, то таке зобовязання є грошовим зобовязанням. У разі несвоєчасного виконання такого грошового зобовязання зі сплати страхового відшкодування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України страхове відшкодування підлягає стягненню з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції та річних. Період прострочення відповідача з виконання грошового зобовязання з 03\~липня 2015 року по 16.11.2016 року, складає 491 день. Індекс інфляції за вказаний період становить 113,42%. Загальна сума грошового зобовязання відповідача з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 03 липня 2015 року по 16.11.2016 року складає: 372 974 грн. 44 коп. Х 113,42% = 423 027,61 грн. Сума збитків позивача від інфляції, як різниця між загальною сумою грошового зобовязання відповідача з урахуванням індексу інфляції та раніше стягнутою судом сумою складає: 423 027,61 грн. 372 974,44 грн. = 50 053,17 грн. Річні розраховуються за період прострочення відповідача 491 день з 03 липня 2015 року по 16.11.2016 року від суми грошового зобовязання відповідача без врахування індексу інфляції в розмірі 372 974,44 грн. і складають: 372 974,44 грн./ 100 % Х 3 % /365 днів Х 491 день = 15 051,82 грн. Отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 14 546 грн. + 50\~053,17 грн. + 15 051, 82 грн. = 79\~650,99 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є в повній мірі обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, внаслідок чого слід стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 79 650,99 грн., з яких: пеня - 14 546,00 грн., збитки від інфляції 50\~053, 17 грн., 3% річних 15 051,82 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги належать до задоволення, від оплати судових витрат сторони не звільнені, тому із відповідача на корить позивача належать до стягнення судові витрати в сумі 796,51 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved