Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що відповідно до кредитного договору № MRН0GK04000048 від 28.07.2005 року, укладеного [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 18644,00 доларів США на термін до 24.06.2025 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Проте у порушення умов договору відповідач [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсоткам, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 17.12.2015 року складає 13063,25 доларів США, з них: 12008,24 доларів США заборгованість за кредитом; 776,39 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 159,63 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 118,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач просить стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості та понесені ним судові витрати у справі. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № MRН0GK04000048 від 28.07.2005 року, укладеного [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 18644,00 доларів США на термін до 24.06.2025 рокузі сплатою за користування кредитом відсотківу розмірі 0,92% щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії в період сплати у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту, суми, розрахованої відповідно до п. 3.10. кредитного Договору. 28.07.2005 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] поручається за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. Вимогами ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору позичальник щомісяця в період з 24 по 28 число повинен надавати банку грошові кошти в сумі 193,61 доларів США для погашення заборгованості по Кредитному договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість станом на 17.12.2015 року яка складає 13063,25 доларів США, з них: 12008,24 доларів США заборгованість за кредитом; 776,39 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 159,63 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 118,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Через невиконання позичальником умов Кредитного договору, банком було направлено на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] вимоги від 18.12.2015 року № 30.1.0.0/2-5072MRH0L791 про дострокове виконання порушених зобовязань за кредитним договором та договором поруки. Однак відповідачі на письмове звернення банку до теперішнього часу відповідним чином не відреагували та суму заборгованості не сплатили. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання та відповідно до вимог ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] умови кредитного договору не виконують, внаслідок чого утворилася заборгованість, з них слід стягнути на користь позивача: заборгованість за кредитом 12008,24 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 776,39 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 159,63 доларів США, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 118,99 доларів США. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. У п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Позивач має ліцензію на право здійснювати операції з іноземною валютою та просив стягнути борг у валюті боргу доларах США. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, у банку є ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, то за узгодженням з положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України борг необхідно стягувати саме в доларах США. Також на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів понесених та документально підтверджених судових витрат у справі. На підставі ст.ст. 526, 614, 615, 610, 612, 1054, 1049, 554, 541, 543, 549, 192, 533 ЦК України,

Outcome: approved