Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором №241676-CRED від 30.07.2008 року у сумі 34232,85 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №241676-CRED від 30.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 10000 грн. на термін до 25.01.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,00% на рік. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №241676-CRED від 30.07.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідачами було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів відповідачем не виконуються. Заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 09.12.2015 року становить: - заборгованість за кредитом 6628,65 грн.; - заборгованість за процентами за користування кредитом 25735,97 грн.; А також штрафи відповідно до договору - штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1618,23 грн. Тобто, загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором станом на 09.12.2015 року загалом складає 34232,85 грн. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідачів [PERSON], [PERSON] до суду надійшли письмові заяви, в яких позов не визнають, так як останній платіж було здійснено в 2010 році та просили відмовити позивачу в задоволенні позову в звязку з тим, що на даний час сплинув строк позовної давності, також просять розглянути справу за їх відсутності Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством [PERSON] ПРИВАТБАНК, було укладено кредитний договір №241676-CRED від 30.07.2008 року, відповідно до якого відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 10000 грн. на термін до 25.01.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,00% на рік. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №241676-CRED від 30.07.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], отримав кредитні кошти у розмірі 10000 грн., однак не належним чином виконував умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Однак позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як розяснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Задовольняючи клопотання відповідачів щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до умов договору термін його дії закінчився 25.01.2010 року. Останній платіж здійснений відповідачем 26.08.2010 року, що зазначено як в заяві відповідачів, а також це підтверджується в розрахунку заборгованості за кредитом(а.с.7-8). Таким чином, перебіг строку позовної давності починається від дня коли закінчився строк дії договору, а саме з 25.01.2010 року. Але відповідачем було перервано строк позовної давності 26.08.2010 року, тим що ним були сплачені кошти в рахунок погашення заборгованості. Тобто з 26.08.2010 року перебіг позовної давності почався спочатку. З 26.08.2010 року обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності матеріали справи не містять, оскілки будь-яких платежів з цього часу відповідачі не здійснювали. Звернувшись до суду з даним позовом 18.02.2016 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності про повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки він закінчився ще 26.08.2013 року. Позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Перебіг позовної давності відповідно до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст. 257, 261, 264, 265, 267, 526, 527, 530, 554, 623, 1049, 1050 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed