Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Згідно позову, 11.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір 358М-08. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 гривень на термін до 05.06.2013 року, а відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У звязку із невиконанням зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 02.10.2015 року заборгованість складає: заборгованість за кредитом 37411,72 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 124400,17 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 70539,19 грн. В забезпечення виконання зобовязань за договором № 358М-08 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачкою [PERSON] Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань з договором № 358М-08. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Однак, вимога, яка була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, була залишена без задоволення. У звязку з чим, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідачів, а також понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позові наполягала, просила його задовольнити, не заперечувала проти постановлення по справі заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомила, заяв або заперечень на позов не надали. Відповідно до ст.224 ЦПК України зі згоди представника позивача судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, заяву та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.554 ЦК України, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова відповідальність поручителя. Як вбачається з договору № 358М-08 від 11.06.2008 року ПАТ КБ«ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 грн. на термін до 05.06.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с.11-13). У звязку з тим, що відповідачем були порушені умови договору виникла заборгованість, яка станом на 02.10.2015 року складає: заборгованість за кредитом 37411,72 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 124400,17 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 70539,19 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між повивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 11.06.2008 року, згідно з яким відповідач взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем по зобовязаннях позичальника (а.с.15). Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань з договором № 358М-08. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Однак, вимога, яка була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, була залишена без задоволення. 14.10.2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року\~\~№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Краматорськ Донецької області. Відповідно до ст.5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Краматорськ, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені\~Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачів і звільняють їх від обовязку по оплаті пені та штрафів на користь ПАТ КБ «Приватбанк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст.58 Конституції України. З огляду на вказане, в частині вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 30.04.2014 року по 02.10.2015 року в сумі 46188,73 слід відмовити. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №358М-08 від 11.06.2008 року станом на 02.10.2015 року в сумі 186162,36 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 37411,72 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 124400,17 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 24350,47 грн. В іншій частині позову відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача позивачу слід відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3485,27 грн., які були понесені позивачем при звернені з позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial