Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач 10.01.2018 звернулася до суду з позовною заявою та просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем по справі, зареєстрований 14.02.2015 Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 37, від якого вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з липня 2016 розпалася їх з відповідачем сім`я, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин вказувала протиправну поведінку відповідача відносно неї, у звязку з чим вона разом з малолітнім сином, який є інвалідом з дитинства, пішла від чоловіка. Спору щодо місця проживання дитини, щодо поділу майна між ними не існує. Позивач до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Федорченко» (а.с. 26). Відповідач, зареєстроване місце проживання якого не відоме, повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 17-19, 23-25). У звязку з чим, відповідач є таким, що повторно до суду не зявився. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2015 Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 37 (а.с. 4). Зі свідоцтва про одруження серії І-КИ № 300364 від 14.02.2015 вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище «Хадшіті» на «Федорченко» (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5), який є дитиною-інвалідом (а.с. 7, 9), проживає разом з позивачем (а.с. 6). Як вказувала позивач, з відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти. Відповідач до суду не зявився, доказів протилежного суду не надав. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують з липня 2016, проживають окремо, єдиного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи причиною розірвання шлюбу застосування відносно неї фізичного насильства з боку відповідача, а тому збереження шлюбу суперечить її інтересам. Майновий спір між сторонами відсутній, дитина проживає з матірю. Відповідач до суду повторно не зявився та свою думку щодо розірвання шлюбу не висловив. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не застосовує положення ст. 111 Сімейного кодексу України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги бажання позивача надалі іменуватися прізвищем «Федорченко», суд вважає за необхідне визнати за позивачем право після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Федорченко». Суд, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що шлюб між подружжям існує лише формально, сторони проживають окремо, шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 14.02.2015 Довгинцівським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 37 - розірвати, після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «Федорченко». Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач, як законний представник дитини-інваліда, звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з вище викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved