Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач 06.10.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] кредитного договору № GP - 6424941, відповідачем отримано кредит у розмірі 27154,25 грн. 21.12.2018 Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» змінило тип товариства з публічного на акціонерне товариство. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання за кредитним договором № GP - 6424941 належним чином довготриваючий строк. З розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором № GP - 6424941 станом на 21.09.2020 року становить 55441,17 грн., з яких: 23431,88 грн. - заборгованість за кредитом; ; 3768,36 грн. - заборгованість за процентами; 14663,78 грн. - заборгованість за комісією; 13577,15 грн. - штрафні санкції. Позивач направляв письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] тому, вважає, що обов`язок щодо претензійної роботи виконаний належним чином. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № GP - 6424941 у розмірі 55441,17 грн. та понесені ним судові витрати. Ухвалою про відкриття провадження від 16.12.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 09.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 71-76), згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої заперечення наступним. Так, відповідними пунктами спірного Договору № GP - 6424941 від 02.06.2014 року встановлено строк кредиту, платіжні періоди, період користування кредитом, право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань тощо. Відповідними пунктами договору визначено, що Банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів і комісії протягом 34 днів від дати відправлення відповідного повідомлення, а позичальник тільки після цього набуває обов`язку достроково виконати це зобов`язання протягом 34 днів від дати відправлення банком такого повідомлення. Належних доказів відправлення дострокової вимоги про погашення заборгованості за кредитом на адресу відповідача матеріали справи не містять, відповідач заперечує отримання ним такої вимоги. Таким чином банк не виконав свого обов`язку щодо направлення повідомлення про дострокове повернення кредиту, а тому до кінцевого строк повернення кредиту (03.06.2018 року) і супутніх платежів без виконання ним цього обов`язку не може виникнути у відповідача. Також, вказує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 12.07.2017 року був вчинений виконавчий напис, яким стягнуто з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 29.06.2016 року по 29.06.2017 року у розмірі 42156,10 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. на підставі заяви позивача про примусове виконання виконавчого напису від 12.07.2017 року відкрито 27.05.2019 року виконавче провадження про стягнення з відповідача даної суми. Отже позивачем вже розпочато процедуру примусового стягнення тієї самої заборгованості за вказаним спірним договором. Таким чином позивач використав право вимоги дострокового повернення несплаченої суми кредиту чим змінив умови основного зобов`язання, тому право кредитора нараховувати передбаченім договором проценти за користування кредитом і комісією, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося. Крім того зазначає, що відповідач не визнає заявлену позивачем до стягнення суму і склад заборгованості, так як надані документи до позову щодо її розміру незрозумілі і самі по собі мають істотні суперечності, виписка по рахунку не є підтвердженням правильного розрахунку заборгованості. Так надані позивачем документи вказують абсолютно різні суми і види прострочених платежів, тому встановити розмір заборгованості за договором, періодичність оплачених сум на погашення кредиту неможливо. Тому відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості перед позивачем саме в такому розмірі, який заявлений позивачем, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Вказує, що заявлена сума неустойки в розмірі 13577,15 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не вказано, за який період проведено нарахування неустойки, сума є не деталізованою, що позбавляє можливості встановити обґрунтованість цієї вимоги. Крім того до заявленої суми неустойки, слід, на його думку, застосувати строки позовної давності, у зв`язку з чим відмовити про її стягнення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] підписано пропозицію укласти договори (оферта) № GP - 6424941, за умовами якої, відповідач отримав кредит у розмірі 27 154, 25 грн. на строк 48 місяців, розмір процентної ставки 9% річних (а.с. 4-6). Як вбачається із Статуту ПАТ «ПУМБ», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів від 17 листопада 2016 року, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 54-56). З урахуванням наведеного, ПАТ «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал», з яким у позивача було укладено кредитний договір, тому до ПАТ «ПУМБ» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно письмової вимоги (повідомлення) за вих. № 389 від 23.05.2017 року, позивач повідомив [PERSON] про заборгованість перед банком за кредитним договором станом на 23.05.2017 року в розмірі 41634,38 грн. та пред`явив вимогу - негайно погасити заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 41 634,38 грн. в строк до 30.05.2017 року (а.с. 8). Згідно з виписки з рахунка [PERSON] , заборгованість за кредитом станом на 21.09.2020 року (включно) становить 55441,17 грн. і складається з: 23431,88 грн. - заборгованість за кредитом; 3768,36 грн. - заборгованість за процентами; 14663,78 грн. - заборгованість за комісією; 13577,15 грн. - неустойка за порушення зобов`язань та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.12). Представником відповідача на підтвердження доводів заперечення проти позову була надана копія виконавчого напису № 3740, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 12.07.2017 року, згідно якого з [PERSON] стягнуто заборгованість, що виникла за період з 29.06.2016 року по 29.06.2017 року за кредитним договором № GP - 6424941 від 02.06.2014 року, в розмірі 42156, 10 грн., в тому числі, 18004,91 грн. - прострочену заборгованість за сумою кредиту, 11750,38 грн. - прострочену заборгованість за комісією, 4305,60 грн. - прострочену заборгованість за процентами, 7727,07 грн.- строкову заборгованість за сумою кредиту, 317,46 грн.- строкову заборгованість за комісією, 50,68 грн. - строкову заборгованість за процентами, а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 600 гривень ( а.с.77). Також, представником відповідача надана копія постанови, відповідно до якої 27.05.20019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3740 від 12.07.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. ( а.с.78-79). Таким чином, судом встановлено, що, долучені до позову докази позивача, містять суперечливі відомості про заборгованість відповідача за кредитом, а тому неможливо погодитись з розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем і сумою, що прохає стягнути позивач з відповідача. Також суд зауважує, що позивач у тексті позову посилається на договір № GP - 6424941, який було укладено 29.07.2020 року, виписка з рахунку [PERSON] також стосується кредитного договору № GP - 6424941 від 29.07.2020 року, в той же час до матеріалів позову додає Пропозицію укласти договір (оферту) від 02.06.2014 року, не обґрунтовуючи при цьому таку суперечливість. Згідно з принципом диспозитивності, передбаченим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А так, перебирати функцію перерахунку суми позову чи витребування доказів, про які не заявляють сторони, суд не має повноважень. Крім того, суд зазначає, що згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з підстав припинення зобов`язання є проведення його належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. В той же час відповідач по справі заявив про застосування позовної давності до вимог позивача в частині стягнення неустойки в розмірі 13 577, 15 грн. Вирішуючи питання про застосування позовної давності до цієї частини позовних вимог, суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц. У зв`язку з викладеним суд зазначає, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю вцілому, а тому заява про застосування строків позовної давності до частини позовних вимог не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed