Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивака 19.04.2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] із проханням розірвати шлюб між ними, зареєстрований 01 липня 1978 року Палацом одружень м Одеси, про що складено актовий запис №1239 та видано свідоцтво серії [NUMBER] від 01.07.1978р.. Посилалась на те, що з часом спільне життя з відповідачем погіршилось, більше 6 років вони не проживають разом та ведуть спільне господарство, кожен із них живе окремим життями та своїми інтересами. Шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, а тому просила шлюб між ними розірвати. Провадження у справі було відкрито 05.05.2021 року. Через неявку сторін, розгляд справи 01.06.2021 року був відкладений на 02.07.2021 року. У судове засідання 02.07.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивачка надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності, без технічної фіксації. Також у матеріалах справи наявна заява відповідача від 23.06.2021 року, згідно якої позовні вимоги визнав та просив справу розглянути за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 05.07.2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено,\~що [INFO] у Палаці одружень м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 1239 та видано свідоцтво серії [NUMBER] від 01.07.1978 року. Відомостей щодо наявності у сторін дітей матеріали позову не містять та з боку сторін суду не повідомлено. Згідно позову, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та останні 6 років вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як вбачається з позову, зазначеної вільної згоди між ними не має. Суд також враховує той факт, що позивач проти подальшого продовження шлюбних відносин заперечує, відповідач також надав до суду заяву, згідно якої не заперечував проти розірвання шлюб. Ураховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згодна З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та наполяганні на розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved