Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач 04.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7187,59 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23-0131007/ФК-08, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 55670 гривень, строком з 20.02.2008 року до 19.02.2015 року, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 12,3% річних. 08.12.2011 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір передачі Активів та кредитних зобовязань від 13.06.2010 року, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 23-0131007/ФК-08 від 20.02.2008 року. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, про що неодноразово повідомлявся в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань за кредитним договором. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором у [PERSON] перед Банком, станом на 21.07.2015 року, утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 7187,59 грн.. В судове засідання 28.01.2016 року не зявився представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON], але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, хоча повідомлялась належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, поважних причин щодо неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її думку по суті. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23-0131007/ФК-08, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 55670 гривень, строком з 20.02.2008 року до 19.02.2015 року, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 12,3% річних. 08.12.2011 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір передачі Активів та кредитних зобовязань від 13.06.2010 року, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 23-0131007/ФК-08 від 20.02.2008 року. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, про що неодноразово повідомлявся в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань за кредитним договором. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором у [PERSON] перед Банком, станом на 21.07.2015 року, утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 7187,59 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 208 ЦК України, до правочинів, які слід вчиняти у письмовій формі належать, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою. Також, [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк», підписали Додаток № 1 до Договору, яким було узгоджено та встановлено графік погашення кредиту та відповідно до п.1 якого встановлено, що він є невідємною частиною кредитного договору (а.с.11 зворот-12). З зазначеним додатком [PERSON] була ознайомлена та згодна, про що свідчать її підписи на додатку. В зазначеному додатку було детально зазначено, в які саме строки та які саме суми [PERSON]має сплачувати на користь Банку для погашення наданого йому кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до п.3.1. кредитного договору, в забезпечення виконання умов договору було укладено договір застави транспортного засобу, а саме: автомобіля DAEWOO NEXIA 2007 року випуску, синього коліру, реєстраційний номер [NUMBER]. Між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір передачі Активів та кредитних зобовязань від 13.06.2010 року, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 23-0131007/ФК-08 від 20.02.2008 року. Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 646833, позивач зареєстрований як ПАТ «Дельта Банк». Позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу кошти, які зазначені у кредитному договорі, про що зазначено в позові. Згідно кредитного договору Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік та укладено додаток до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 19.02.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. Згідно п. 2.2 кредитного договору банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника. Згідно розділу №3 кредитного договору у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань Позичальника у повному обсязі за цим договором, Позичальник передає в заставу, а Банк приймає наступне рухоме майно, а саме: автомобіль марки DAEWOO NEXIA 2007 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно п. 4.2.1. позичальник зобовязується здійснювати повернення Кредиту, сплату процентів за користування Кредитом, комісії, штрафних санкцій та інших платежів за Договором у передбачені Догвором строки. З позову вбачається, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі згідно графіку погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором у [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк», станом на 21.07.2015 року, виникла заборгованість в сумі 7187 (сім тисяч сто вісімдесят сім) гривень, 59 копійок, з яких: - тіло кредиту 4558,68 грн.; - сума заборгованості за відсотками 469,59 грн.; - пеня 1610,79 грн.; - комісія 445,36; - сума за ставкою 3% річних від простроченої суми заборгованості по тілу кредиту 92,77 грн.; - сума за ставкою 3% річних від простроченої суми заборгованості по відсотках 10,40 грн. Розрахунок заборгованості доданий до матеріалів справи (а.с.2 зворот, 7). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. В разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець (Банк) відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Жодних доказів щодо сплати коштів за цим договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. На момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків у суду не має. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач порушив не тільки свої зобовязання, а й вимоги законодавства України. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, стягненню з відповідача на користь держави підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі\~551,20 грн., відповідно п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка діяла на момент подачі позову. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності повного задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними а також такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved