Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 35458,08 грн. за кредитним договором від 10 травня 2011 року. В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує, що відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 10 травня 2011 року у зв'язку з чим станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 35458,08 грн., тому банк змушений звернутись в суд із вказаним позовом. Позивач явку представника у судове засідання не забезпечив. Представником позивача подано до суду заяву в якій він просить справу розглянути за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає та просить застосувати строк позовної давності до нарахованої їй пені. Згідно ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. [PERSON] 10 травня 2011 року, згідно укладеного договору №б/н, отримав кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з матеріалами справи за відповідачем станом на 31 травня 2017 року рахується заборгованість по кредитному договору в розмірі 35458,08 грн., що підтверджується зокрема розрахунком заборгованості за договором (аркуш справи 3-4). Згідно ч.1 ст.526 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Однак вона даного обов'язку не виконав. Відповідач був ознайомлений з тарифами та умовами кредитування, однак, платежі з погашення не здійснював. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, у відповідача станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 35458,08 гривень, з яких: 978,42 гривень - заборгованість за кредитом; 28564,99 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3750,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією 500.00 гривень - штраф (фіксована частина); 1664,67 - штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Однак відповідач даного обов'язку не виконав. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) і належні докази щодо погодження сторонами збільшення вказаного терміну позивачем суду не надано. При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норми ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно із представленого позивачем розрахунку розмір пені по кредитному договору № б/н від 10 травня 2011 року становить 3750 (три тисячі сімсот п'ятдесят ) грн. 00 коп. З наданого банком розрахунку заборгованості видно, що останню проплату за кредитним договором відповідач здійснила 01 жовтня 2014 року. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно із ч.1 ст.261 ЦК України. У відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач звернувся до суду з такою заявою 04 вересня 2017 року. Натомість позивач звернувся до суду з позовом 28 липня 2017 року. Таким чином до стягнення підлягає пеня нарахована за 1 рік, який передував зверненню до суду, сума якої становить 1100,00 грн. Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості випливає, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи, внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи вищевикладене та з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500,00 грн. та процентної частини штрафу 1664,67 грн. не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу необхідно відмовити. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 30 643 (тридцятьтисяч шестисот сорок три) грн. 41 коп. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial