Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом [PERSON], ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір. У забезпечення виконання за цим договором [PERSON] передав в заставу Банку автомобіль Mercedes-Benz, модель 280Е, рік випуску 1996, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. З метою реалізації ПАТ «КБ «ПриватБанк» об'єкту застави, [PERSON] надав ПАТ КБ «ПриватБанк» довіреність для вчинення дій пов'язаних з володінням, експлуатацією (перегоном) і розпорядженням (продажем) автомобіля. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором, Банк мав намір звернути стягнення на заставне майно. Однак, згідно довідки поточних результатів звірення «АІС» від 22.10.13р. на заставний автомобіль накладено арешт. У зв'язку з неможливістю реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет застави, Банк звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в заяві підстав, просив їх задовольнити. [PERSON] під час розгляду справи повідомив, що автомобіль передав Банку, подальші дії стосовно автомобіля йому не відомі. ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві звернувся до суду з листом, в якому просив суд розглядати справу у відсутність представника відділу. Крім того, ВДВС зазначило, що виконавчий документ про стягнення боргу з [PERSON] на виконанні не перебуває (а.с. 49). Суд, заслухавши думку осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. 28.08.08р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К2НСАЕ00000037 (а.с. 5-12). Відповідно до п. 2.1 цього договору предметом договору є надання кредиту у розмірі та на умовах, встановлених цим договором. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надає Банку предмет застави в заставу (п. 2.2 договору). Згідно п. 17.9 договору, предметом застави є автомобіль марки Mercedes-Benz 280Е, рік випуску 1996, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. 10.09.10р. ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв в заклад автомобіль позичальника, що підтверджується відповідним актом (а.с. 20). 20.09.10р. [PERSON] видав ПАТ КБ «ПриватБанк» довіреність, якою уповноважив Банк бути його представником у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерстві транспорту на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форм підпорядкування, форм власності, з усіх, без винятку питань, пов'язаних з володінням експлуатацією (перегоном) і розпорядженням (продажем) автомобіля Mercedes-Benz, модель 280Е, синього кольору, рік випуску 1996, тип ТЗ: легковий седан, № кузова: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с. 21-22). Посилаючись на довідку поточних результатів звірення «АІС» від 22.10.13р., згідно якої автомобіль Mercedes-Benz 280Е № кузова: [NUMBER] значиться в арешті (а.с. 25), ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві із заявою про зняття арешту з автомобіля (а.с. 23). Однак, відповіді на заяву Банк не отримав. ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві, на запит суду, повідомив, що згідно отриманої пошукової інформації з Єдиного реєстру виконавчих проваджень не виявлено виконавчого провадження, за яким сторонами є [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 81). Крім цього, ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві повідомило, що будь-який інший виконавчий документ про стягнення боргу з [PERSON] у відділі на виконанні не перебуває (а.с. 49). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про виконавче провадження». У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З досліджених судом доказів, вбачається, що вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» ґрунтується при цьому не на праві власності, а на праві заставодержателя. Тобто, в даному випадку у позивача відсутні відповідні правові підстави для звернення з вимогою про звільнення майна з-під арешту, оскільки дане майно йому не належить. Посилання позивача на довіреність від 20.09.10р., виданої [PERSON], є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи те, що позивач не є власником спірного автомобіля, інших виконавчих документів про стягнення з [PERSON] боргу на виконанні у ДВС не перебуває, тому підстав для захисту цивільного права ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом зняття арешту з майна суд не вбачає. Щодо вимоги позивача про зняття з розшуку автомобіля Mercedes-Benz 280Е № кузова: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], то така вимоги є передчасною. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягає. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 319, 321, 328 ЦК України,

Outcome: dismissed