Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за укладеними в рамках генеральної угоди № 015/05-02/014-09/г від 26.10.2009 р. кредитними договорами: № 010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р. в сумі 238158,35 дол. США, з яких 196885,51 дол. США - заборгованість за кредитом, 37079,46 дол. США - заборгованість за відсотками, 4193,38 дол. США - пеня; № 015/05-02/014-09 від 26.10.2009 р. в сумі 681817,33 грн., з яких 387830 грн. - заборгованість за кредитом, 216923,32 грн. - заборгованість за відсотками, 77064,01 грн. - пеня; № 010/02-47/842-08 від 30.10.2009 р. в сумі 81112,98 грн., з яких 60780,95 грн. - заборгованість за відсотками, 20332,03 грн. - пеня, разом стягнути 762930,31 грн. та 238158,35 дол. США, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на такі обставини 08.07.2011 р. господарським судом Черкаської області порушено справу № 10/5026/1425/2011 про банкрутство фізичної особи - підприємця [PERSON] за заявою боржника. 29.09.2011 р. в офіційному друкованому органі - газеті «Голос України» за № 181 опубліковане оголошення про порушення справи. 14.10.2011 р. у строк, передбачений законодавством, банком було подано до господарського суду Черкаської області заяву про визнання кредитором у справі про банкрутство [PERSON] У заяві позивач зазначив та надав докази того, що [PERSON] станом на 13.09.2011 р. мав перед ним невиконані зобов'язання за генеральною угодою № 015/05-02/014-09/г від 26.10.2009 р. та укладеними у її рамках кредитними договорами, які є невід'ємними додатками до угоди, а саме: за кредитним договором 010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р. [PERSON] має станом на 13.09.2011 р. заборгованість перед ним в сумі 238158,35 дол. США (на момент заявлення вимог ця сума у національній валюті загальна сума заборгованості за курсом НБУ дорівнює 1898669,81 грн), з яких 196885,51 дол. США - заборгованість за кредитом, 37079,46 дол. США - заборгованість за відсотками, 4193,38 дол. США - пеня; за кредитним договором № 015/05-02/014-09 від 26.10.2009 р. [PERSON] також має станом на 13.09.2011 р. заборгованість перед ним в сумі 681817,33 грн., з яких 387830 грн. - заборгованість за кредитом, 216923,32 грн. - заборгованість за відсотками, 77064,01 грн. - пеня; за кредитним договором № 010/02-47/842-08 від 30.10.2009 р. [PERSON] також має станом на 13.09.2011 р. заборгованість перед ним в сумі 498497,28 грн., з яких 364677 грн. - заборгованість за кредитом, 113488,25 грн. - заборгованість за відсотками, 20332,03 грн. - пеня. Загальна сума заборгованості [PERSON] за зазначеними кредитними договорами становить 3078984,42 грн. (238158,35 дол. США та 1180314,61 грн.). 09.10.2012 р. в справі про банкрутство [PERSON] прийнята постанова, якою останнього визнано банкрутом, відкрита його ліквідаційна процедура й визнані вимоги кредиторів до боржника, зокрема ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 1584676,42 грн., з яких 1453859,14 грн. у четверту чергу та 130817,28 грн. - у шосту. Окремо визнані його вимоги до [PERSON], забезпечені заставою, у сумі 1494308 грн. з віднесенням у третю чергу задоволення вимог кредиторів. Загальна сума вимог позивача до боржника, що визнана господарським судом Черкаської області, склала 3078984,42 грн. (238 158,35 дол. США та 1 180 314,61 грн.).15.08.2013 р. в справі № 10/5026/1425/2011 про банкрутство боржника прийнято ухвалу, якою, враховуючи, що у боржника відсутні майно та кошти для задоволення вимог кредиторів, відновлення його платоспроможності неможливе, фізичну особу - підприємця [PERSON], як суб'єкта підприємницької діяльності, ліквідовано, а провадження у справі припинено. Судовими рішеннями у справі № 10/5026/1425/2011 про банкрутство фізичної особи - підприємця [PERSON] (постановою про визнання банкрутом від 09.10.2012 р. та ухвалою про ліквідацію від 15.08.2013 р.) встановлені факти чинності кредитних договорів №010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р., №015/05-02/014-09 від 26.10.2009 р., №010/02-47/842-08. від 30.10.2009 р., відповідності їх умов законодавству, наявності невиконаних грошових зобов'язань боржника перед позивачем на момент визнання його банкрутом та незадоволення зазначених вимог в процедурі банкрутства боржника станом на дату ліквідації. Згідно зі статтею 61 ЦПК України наявність відповідних чинних судових рішень звільняє позивача від необхідності доказувати вищевказані обставини у цьому процесі. З моменту ліквідації боржника й до теперішнього часу заборгованість боржника перед позивачем зменшилась у зв'язку із частковим погашенням 19.12.2013 р. боргу за кредитним договором №010/02-47/842-08 в сумі 417384,30 грн. (364677,00 грн. - за тілом кредиту та 52707,30 гри. - за відсотками) за рахунок надходження виручки від реалізації майна ТОВ «УманьПромЖитлобуд-2», іпотекою якого було забезпечено виконання зобов'язань боржника перед позивачем. У судове засідання представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явився, проте від представника позивача Коломійця Я.Е. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом поміщення оголошення в засобах масової інформації, від нього також не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача [PERSON] і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у своїй заяві не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази: копії генеральної угоди №015/05-02/014-09/г від 26.10.2009 р., кредитних договорів: № 010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р., № 010/02-47/842-08 від 30.10.2009 р., договору про надання овердрафту № 015/05-02/014-09 від 26.10.2009 р., виписок з особового рахунку [PERSON], розрахунок заборгованості [PERSON] та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено, що 08.07.2011 р. господарським судом Черкаської області порушено справу № 10/5026/1425/2011 про банкрутство фізичної особи - підприємця [PERSON] за заявою боржника. 29.09.2011 р. в офіційному друкованому органі - газеті «Голос України» за № 181 опубліковане оголошення про порушення справи. 14.10.2011 р. у строк, передбачений законодавством, позивачем було подано до господарського суду Черкаської області заяву про визнання кредитором у справі про банкрутство [PERSON] У заяві позивач зазначив та надав докази того, що [PERSON] станом на 13.09.2011 р. мав перед ним невиконані зобов'язання за генеральною угодою № 015/05-02/014-09/г від 26.10.2009 р. та укладеними в її рамках кредитними договорами, які є невід'ємними додатками до угоди, а саме: за кредитним договором 010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р. [PERSON] має станом на 13.09.2011 р. заборгованість перед ним в сумі 238158,35 дол. США (на момент заявлення вимог ця сума у національній валюті за курсом НБУ дорівнює 1898669,81 грн.), з яких 196885,51 дол. США - заборгованість за кредитом, 37079,46 дол. США - заборгованість за відсотками, 4193,38 дол. США - пеня; за кредитним договором № 015/05-02/014-09 від 26.10.2009 р. [PERSON] також має станом на 13.09.2011 р. заборгованість перед ним в сумі 681817,33 грн., з яких 387830 грн. - заборгованість за кредитом, 216923,32 грн. - заборгованість за відсотками, 77064,01 грн. - пеня; за кредитним договором № 010/02-47/842-08 від 30.10.2009 р. [PERSON] також має станом на 13.09.2011 р. заборгованість перед ним в сумі 498497,28 грн., з яких 364677 грн. - заборгованість за кредитом, 113488,25 грн. - заборгованість за відсотками, 20332,03 грн. - пеня. Загальна сума заборгованості [PERSON] за зазначеними кредитними договорами становить 3078984,42 грн. (238158,35 дол. США та 1180314,61 грн.). 09.10.2012 р. в справі про банкрутство [PERSON] прийнята постанова, якою останнього визнано банкрутом, відкрита його ліквідаційна процедура й визнані вимоги кредиторів до боржника, зокрема ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 1584676,42 грн., з яких 1453859,14 грн. у четверту чергу та 130817,28 грн. - у шосту. Окремо визнані його вимоги до [PERSON], забезпечені заставою, у сумі 1494308 грн. з віднесенням у третю чергу задоволення вимог кредиторів. Загальна сума вимог позивача до боржника, що визнана господарським судом Черкаської області, склала 3078984,42 грн. (238 158,35 дол. США та 1180314,61 грн.). 15.08.2013 р. в справі № 10/5026/1425/2011 про банкрутство боржника прийнято ухвалу, якою, враховуючи, що у боржника відсутні майно та кошти для задоволення вимог кредиторів, відновлення його платоспроможності неможливе, фізичну особу - підприємця [PERSON], як суб'єкта підприємницької діяльності, ліквідовано, а провадження у справі припинено. Зі змісту п.1.1 Розділу X Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» слідує, що до розгляду справ про банкрутство положення Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються у редакції, чинній на момент прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. На дату визнання боржника банкрутом Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» був чинний у редакції від 22.09.2012 р. Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина законом в даній редакції були передбачені ст. ст. 47- 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Таким чином, не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України. Враховуючи зміст зазначеної норми та з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати; фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічна за змістом правова позиція міститься у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 04.12.2013 р. у справі № 6-125цс13. Згідно із ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, судовими рішеннями у справі № 10/5026/1425/2011 про банкрутство фізичної особи - підприємця [PERSON] (постановою про визнання банкрутом від 09.10.2012 р. та ухвалою про ліквідацію від 15.08.2013 р.) встановлені факти чинності кредитних договорів №010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р., №015/05-02/014-09 від 26.10.2009 р., №010/02-47/842-08 від 30.10.2009 р., відповідності їх умов законодавству, наявності невиконаних грошових зобов'язань відповідача [PERSON] перед позивачем на момент визнання його банкрутом та незадоволення зазначених вимог в процедурі банкрутства боржника станом на дату ліквідації. Згідно із ст. 61 ЦПК України наявність відповідних чинних судових рішень звільняє позивача від необхідності доказувати вищевказані обставини у цьому процесі. З моменту ліквідації боржника й до теперішнього часу заборгованість боржника перед позивачем зменшилась у зв'язку із частковим погашенням 19.12.2013 р. боргу за кредитним договором №010/02-47/842-08 в сумі 417384,30 грн. (364677,00 грн. - за тілом кредиту та 52707,30 гри. - за відсотками) за рахунок надходження виручки від реалізації майна ТОВ «УманьПромЖитлобуд-2», іпотекою якого було забезпечено виконання зобов'язань боржника перед позивачем. Враховуючи зазначене, заборгованість за вказаним кредитним договором зменшилась на відповідні суми погашень, заборгованість за іншими договорами залишається незмінною. Доказом часткового погашення заборгованості, наявності та непогашення її залишку є розрахунки боргу та виписки по рахунках заборгованості відповідача [PERSON] у розрізі кредитних договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Виконання зобов'язання в належний термін - це один з елементів належного виконання зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/02-47/842-08 від 02.07.2008 р. підлягають задоволенню у валюті кредиту-доларах США з таких підстав. Відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, водночас також дозволений обіг іноземної валюти, але з дотриманням вимог спеціального законодавства України. Так, ст.192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином (в свою чергу належним виконанням позичальником зобов'язання за валютним кредитом є повернення кредиту та сплата ним відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та у валюті, як це визначено кредитним договором). Відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті приздійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Ст. 628 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами (тож сторони, уклавши кредитний договір, повинні суворо дотримуватись положень, які ним встановлені, в т.ч. щодо повернення позичальником коштів в тій валюті, в який він отримав кредит, щодо сплати % в тій валюті, в якій це передбачено умовами договору). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або іншіречі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У ст. 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, передбачені договором. За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказано, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких належать розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Копія ліцензії позивача на здійснення валютних операцій наявна у матеріалах справи. Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. У листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93). П.14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що згідно з частиною першою ст. 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). У п.12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Аналогічна за змістом правова позиція викладена в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Верховним Судом України, згідно з якими не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку. Враховуючи зазначені обставини, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» необхідно стягнути заборгованість за вказаними вище договорами в розмірі 762930,31 грн. та 238158,35 дол. США, а також сплачений банком судовий збір в розмірі 3654 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved