Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач 06.11.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності згідно договору дарування частки квартири від 06.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-118, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON], належить ? частина квартири [ADDRESS] (Гайдара) в м. Черкаси. Вказав, що відповідачеві відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна належить ? частина квартири [ADDRESS] (Гайдара) в м. Черкаси. Зазначив, що відповідач не впускає його у належну йому частину квартири. Просив суд вселити його в квартиру [ADDRESS] (Гайдара) в м. Черкаси. В судове засідання позивач не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений, із заявами до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та дослідивши докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.\~16\~Цивільного Кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється\~\~на\~\~всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування частки квартири від 06.02.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв ? частку квартири № 177, що знаходиться у місті Черкаси по вулиці Героїв Майдану (вулиці Гайдара) у будинку № 12. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 128479758 від 21.06.2018 року [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина квартири № 177 по вул.. Героїв Майдану (Гайдара), 12 в м. Черкаси. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Так, в матеріалах справи наявне клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі у звязку з тим, що Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017251010002729 від 26.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 12017251010002729 [PERSON] звернувся до слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про те, що [PERSON] в 2008 році шляхом зловживання довірою заволодів майном, а саме ? частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] 07 грудня 2017 року звертався до [PERSON] з проханням не чинити перешкод для його вселення в належну йому частину квартири [ADDRESS] та надати ключі від квартири. Таким чином, можна з вірогідністю стверджувати, що діями відповідача порушується право власності позивача на вільне володіння та користування власністю. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі викладеного та з огляду на норми ст.ст. 15, 16 ЦК України, якими передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи те, що [PERSON] дійсно чиняться перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири [ADDRESS] (Гайдара) в м. Черкаси, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки позивач не має доступу до житлового приміщення, частка якого належить йому на праві власності. Зі згоди\~\~ позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено\~ст. 280-282 ЦПК України.\~\~\~\~

Outcome: approved