Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № PLR7SE00001846 від 01.11.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов'язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором. Як вбачається з розрахунку позовних вимог, свого обов'язку відповідач належним чином не виконувала, порушувала графік повернення кредиту та сплати процентів і допустила значну заборгованість. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № PLR7SE00001846 від 01.11.2006 року в розмірі 78457,81 грн. та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 29.09.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено договір № PLR7SE00001846, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов'язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором. Як вбачається з розрахунку позовних вимог, свого обов'язку відповідач належним чином не виконувала, порушувала графік повернення кредиту та сплати процентів і допустила значну заборгованість. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.07.2014 року має заборгованість - 88166,35 грн., яка складається з наступного: - 4217,57 грн. - заборгованість за кредитом; - 28583,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1425,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 53940,54 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.12.2008 року була стягнута з відповідача [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») у розмірі 9708,54 грн. Різниця становить 78457,81 грн. Щодо доводів представника позивача по обчисленню пені, то суд не погоджується з ними. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Однак, ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як зауважив Конституційний Суд України (Рішення № 15-рп/2011 від 10.11.11р.), межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критерії справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. За змістом статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так, банк просив суд стягнути заборгованість яка майже в 19 разів перевищує заборгованість за кредитом. Зважаючи на те, що розмір заборгованості значно перевищує заборгованість позичальника за кредитом, суд приходить до висновку про зменшення розміру стягнутої пені до 4500,00 грн. На підставі встановлених обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором № PLR7SE00001846 від 01.11.2006 року, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 29017,27 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 290,17 грн.

Outcome: partial