Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

ПАТ «Промінвестбанк» (далі банк) звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 195233,79 доларів США за кредитним договором, укладеним 10 березня 2007 року між банком та [PERSON], шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору від 10 жовтня 2007 року. Свої вимоги банк мотивує тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 140 000 доларів США. Відповідач прийняв на себе зобов'язання у встановлений в договорі строк повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, сторони 10.10.2007 уклали іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], в подальшому за текстом даного договору «майнові права» та «нерухомість» разом іменується «майно». Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання, тому банк просить стягнути заборгованість звернувши стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 23 березня 2011 року позовні вимоги банку задоволені: звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS] передану в іпотеку на підставі іпотечного договору №15-94/36-6467/07 від 10.10.2007, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 5741 для погашення заборгованості [PERSON] в сумі 195233,79 доларів США за кредитним договором №15-93/36-4417/07 від 10 жовтня 2007р. Вирішено питання відшкодування судових витрат на користь банку в розмірі 1820грн. Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникла перед банком заборгованість за кредитом на загальну суму 195 233,79 доларів США., тому для погашення кредитної заборгованості [PERSON] звернув стягнення на квартиру, передану в іпотеку. В апеляційній скарзі [PERSON], який купив спірну квартиру у відповідача ще до ухвалення заочного рішення судом першої інстанції, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції його до справи як сторону не притягнуто. Вважає цим рішення вирішено його права як власника квартири, тому відповідно до вимог ст. 292 ЦПК України оскаржує це заочне рішення, оскільки зазначеним рішенням зачеплені його права, як добросовісного набувача квартири, на яку звернуто стягнення. В обґрунтування скарги вказує, що 14 березня 2011 року приватним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], на яку рішенням суду звернуто стягнення у рахунок стягнення заборгованості продавця [PERSON] перед банком. Договір від продавця підписано представником [PERSON], який діяв за довіреністю перевіреною нотаріусом. Продаж квартири відбувся за ціною 833185,50 грн., що еквівалентно 105000 доларів США. Державну реєстрацію договору здійснено одночасно з його нотаріальним посвідченням шляхом внесення інформації до Державного реєстру правочинів за № 4363501. На час укладення договору купівлі-продажу нотаріусом перевірялось існування заборони на відчуження або арешт майна. Таким чином, за цим договором він є добросовісним набувачем цієї квартири. У зв'язку з частими відрядженнями по роботі він не встиг здійснити реєстрацію свого права власності на квартиру, тому тільки у квітні 2013 року звернувся до КП «БТІ» для реєстрації свого права власності на вищевказану квартири. Вважає законних підстав для позбавлення його спірного майна відсутні. Просить рішення суду скасувати, у задоволені позову відмовити. В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала і просила задовольнити. Представник банку заперечила по скарзі і просила рішення залишити без змін. [PERSON] до суду не з'являвся, але особисто та через його представника повідомлявся про час судового засідання апеляційного суду телефонограмами зареєстрованими у журналі телефонограм №1 за №3310; №8 за №12036, №5081, №6154. Апеляційний суд визнає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до норми ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Перевірив матеріали справи, вислухавши пояснення учасників розгляду апеляційної скарги та їх заперечення, апеляційним судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року (у позові вказується дата укладення договору 10.03.2007 і позов в цій частині не уточнювався) банком укладено кредитний договір № 15-93/36-4417/07 з [PERSON] Згідно умов цього договору останньому надано кредит у розмірі 140000 доларів США ( на придбання паю в будівництві - 123750 доларів США; на ремонт приміщення -16250 доларів США) зі сплатою 12 % річних. Дата повернення кредиту визначається відповідно до графіків ( додаток №1, та додаток 2) які є невід'ємною частиною договору, із кінцевим строком повного повернення кредиту не пізніше 09 жовтня 2012 року , або 30 днів з моменту отримання від банку вимоги про повернення кредиту у зв'язку з настанням одного із випадків вказаних в п.4.3.2. цього договору. Згідно додатків №1,№2 погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом повинно відбуватися щомісячно із кінцевим щомісячним платежем 10.10.2012р. Окрім того, 01.08.2008р. укладено додаткову угоду до кредитного договору про зміну номерів рахунків вказаних у додатку №1 цього договору. У п.3.9. кредитного договору передбачено, що забезпеченням по кредиту є іпотека майнових прав на нерухомість житлового призначення, що перебуває в процесу будівництва, а саме, однієї квартири (будівельний номер 47), загальною площею 99,0 кв.м., яка буде розташована на дев'ятому поверсі 18-ти поверхового житлового багатоквартирного будинок, розташованого у Ворошиловському районі м. Донецька, в кварталі на перехресті [ADDRESS], далі іменується «майно». Умовами договору іпотеки №15-94/36-6467/07, укладеного сторонами 10.10.2007, в рахунок забезпечення належного виконання позичальником кредитного зобов'язання визначено: п.1.3. договору предметом іпотеки є майнові права на нерухомість житлового призначення, що перебуває в процесі будівництва, а саме, однієї квартири ( будівельний номер 47 загальною площею 99,0 кв.м., що буде розташована на дев'ятому поверсі 18-ти поверхового житлового багатоквартирного будинок, що розташований у Ворошиловському районі м. Донецька, в кварталі на перехресті [ADDRESS], в подальшому за текстом даного договору «майнові права» та нерухомість, разом іменуються «майно». Після завершення будівництва нерухомості, введення її в експлуатацію та реєстрація на неї права власності у встановленому законом порядку, предметом іпотеки стає нерухомість, належна іпотекодавцю на праві власності, предметом іпотеки стає нерухомість, належна іпотекодавцю на праві власності, технічні характеристики та адреса якої вказані у попередньому абзаці цього пункту, без внесення будь-яких змін до цього договору. 1.4 майнові права іпотекодавця на майно підтверджуються на підставі договору купівлі-продажу паю в будівництві, укладеного між ТОВ «Готель «Централь» та іпотекодавцем на суму 624937,50 грн., який далі іменується «Договір про участь».; 1.5. сторони цього договору оцінюють майно у 707000 грн. 1.7 договору передбачено після завершення будівництва нерухомості, що складає предмет іпотеки за цим договором, та оформлення права власності на неї в установленому законодавством порядку, іпотека поширюється на вже збудовану нерухомість належну іпотекодавцю на праві власності, без внесення змін до цього договору. У разі зміни адреси нерухомість, що складає предмет іпотеки за цим договором, та /або інших характеристик предмету іпотеки, сторони підписують додатковий договір про внесення змін і доповнень до цього договору, при чому витрати пов'язані з нотаріальним посвідченням та реєстрацією іпотеки, несе іпотекодавець. У випадку відмови іпотекодавця укласти договір про внесення змін і доповнень, нерухомість продовжує бути предметом іпотеки; 1.8. Внаслідок укладення цього договору накладається заборона на відчуження майна; 1.9 обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації іпотекодержателем у встановленому законом порядку; 5.2.1.2 ціна продажу майна встановлюється сторонами на рівні заставної вартості майна, встановленої цим договором. 5.3 реалізація майна,на яке звернено стягнення на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, провадиться державним виконавцем на підставі законів України « Про виконавче провадження» та «Про іпотеку»; 5.7 а) за рахунок коштів, що отримані внаслідок реалізації майна, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що випливають із кредитного договору у повному обсязі на момент фактичного задоволення, до цих сум входять несплачена сума кредиту відповідно до умов, передбачених кредитним договором; несплачені суми відсотків за користування кредитом, у тому числі і відсотків за неправомірне користування кредитом відповідно до умов, передбачених кредитним договором; несплачена сума неустойки (пені штрафів), передбачених кредитним договором. 16.11.2009 банком направлено відповідачу письмову вимогу про погашення зобов'язання яке утворилось станом на 16.11.2009 і складає 4108,75 доларів США заборгованість по процентам, щорічного страхування за рахунок власних коштів залогового майна на користь банку від ризиків випадкового знищення, пошкодження, порчі; щорічного страхування за рахунок власних коштів свого життя на користь банку. Просили на протязі 10 робочих днів з моменту отримання даного листа погасити простроченні зобов'язання. 30.04.2010 року банк звернувся до Ворошиловського районного суду м. Донецька з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору №15-94/36-6467/07 від 10 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом для погашення заборгованості [PERSON] в сумі 195233,79 доларів США за кредитним договором № 15-93/36-4417/07. Згідно відповіді генерального директора ТОВ «Готель «Централь» від 23.10.2010 по завершенню будівництва багатоповерхового житлового буднику [ADDRESS] на підставі наказу ТОВ «Град.Строй» квартирі [ADDRESS], яка фактично по акту приймання-передачі майна від 07.05.2009 згідно договору купівлі-продажу паю у будівництві прийнята [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] із наступними характеристиками: загальною площею 99,9 кв.м.; житловою площею 52,2 кв.м.; кількість кімнат 2, укладеного представником [PERSON] з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом 14.03.2011р., продаж квартири відбувся за ціною 833185,50грн. Цього дня даний правочин пройшов державну реєстрації у державного реєстрі правочинів. На момент вчинення правочину відсутні дані щодо перебування квартири під арештом, існування заборони на відчуження, щодо неї ведуться судові справи, вона не заставлена,у податковій заставі не перебуває, що підтверджується витягами виданими приватним нотаріусом Донецького міського округу 14.03.2011р. Відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується, треті особи не мають прав на квартиру. Дана квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради 02.10.2010 року. Апелянтом представлена постанова Ворошиловського районного суду м. Донецька від 22.03.2012р. ухвалена по результатами розгляду адміністративного позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. За результатами розгляду цього адміністративного позову банку у задоволенні вимог відмовлено, бо суд першої інстанції визнав дії приватного нотаріуса [PERSON], яка посвідчила цей договір купівлі-продажу спірної квартири правомірними. Рішення набрало законної сили. Рішенням державного реєстратора від 08.05.2013 за № 2163178 відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на спірну квартиру через реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] 06.08.2010 року між банком (первісним кредитором) та ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ»( новим кредитором) був укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 15-93/36-4417/07 від 10.10.2007, укладений з боржником [PERSON] Згідно умов цього договору до нового кредитора переходять всі без винятку права та обов'язки первісного кредитора за кредитним договором. Відступлення вимоги за цим кредитним договором відбулось за суму 1317923,29грн., які надійшли на рахунок банку 06.08.2010р. За п.4.1. договору відступлення права вимоги за кредитним договором договір набрав чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторонами. 10 жовтня 2010 року сторонами укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №15-94/36-6467/07 від 10 жовтня 2007 року. З моменту оплати новим кредитором за відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли всі без винятку права та обов'язки первісного кредитора, передбачені іпотечним договором. Таким чином, на день ухвалення рішення судом першої інстанції 23.03.2011 року, банк за вище приведеними договорами відступлення права вимоги передав всі без винятку свої права та вимоги як за кредитним договором, так і за договором іпотеки, новому кредитору іншій юридичній особі - ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ»( далі товариство), тому відповідно до ст.37 ЦПК України право процесуального правонаступництва набув новий кредитор в особі - товариства, яке до участі у справі не була залучена судом і повноважень представляти її права в суді під час розгляду позову банку не надавало. За змістом ст. 512,516 ЦК України кредитор у зобов'язані може бути змінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином( відступлення права вимоги). Зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Ані кредитний договір, ані договір іпотеки застережень щодо умов зміни кредитора не містять. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як приведено вище до товариства, як до нового кредитора, перейшли всі без винятку права та обов'язки первісного кредитора за кредитним договором та договором іпотеки. Таким чином, банк отримав за відступлення вимоги за кредитним договором грошову компенсацію в сумі 1317923,29грн. відступив право вимоги за договором іпотеки, який укладався з відповідачем [PERSON] в забезпечення належного виконання перед позикодавцем кредитного зобов'язання, з моменту отримання грошової винагороди за відступлення прав і обов'язків за цими договорами і вибув, як сторона з договірних правовідносин, втратив право вимагати від відповідача стягнення на його користь заборгованості кредитної заборгованості в розмірі 195233,79 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За приписом ст.626 ч.1, ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ураховуючи положення частини 2 ст. 516, ст. ст. 518,519 ЦК України боржнику законом надано право виконати своє зобов'язання перед первісним кредитором якщо його не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні. За ним законом зберігається право заперечення проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні, які він мав проти первісного кредитора в момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги та коли первісний кредитор поручиться за боржника перед новим кредитором. На підставі викладеного апеляційний суд визнає, що у зв'язку з суттєвими змінами в договірних відносинах сторін по справі, які відбулись ще до ухвалення судом рішення і тому вимоги банку не підлягають задоволенню. Окрім того, апеляційний суд визнає, що на день ухвалення рішення спірна квартира за укладеним між [PERSON] та [PERSON] договором купівлі-продажу від 14.03.2011р. перейшла до нового набувача [PERSON], але питання щодо його участі у справі відповідно до ст.33 ЦПК не було вирішено судом першої інстанції, який своїм рішенням звернув стягнення кредитної заборгованості на придбану ним квартиру. Даний правочин до цього часу ніким не оспорюваний і тому визнає, що оскарженим рішенням порушені права [PERSON], як особи, яка не брала участі у справі але оскарженим рішенням вирішено її права та обов'язки як нового набувача квартири. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Апеляційний суд відхиляє заперечення банку щодо недійсності даного договору купівлі-продажу на підставі ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» з таких підстав. При вирішенні адміністративного позову банку, судом було встановлено і вкладено у постанові Ворошиловського районного суду м. Донецька від 22.03.2012р., що реєстрація нотаріусом вилучення із Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису щодо арешту квартири [ADDRESS] була здійсненна відповідно до підстав, наведених у Положенні про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зареєстрованого наказом міністерства Юстиції України від 09.06.1999 за №31/5 із наступними змінами. Таким чином дійсність дано правочину договору підтверджена судом рішенням, яке набрало законної сили. Ураховуючи приведене, апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції піддягає скасуванню і ухвалює нове рішення про відмову банку у позові.

Outcome: dismissed