Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.03.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (далі Договір). Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 11045,40 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 330,54 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 6232,70 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3480,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 502,16 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] суму в розмірі 11045,40 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. 06.08.2018 року від відповідача надійшов на адресу суду відзив, відповідно до якого [PERSON] категорично заперечує щодо наявності у нього боргу перед позивачем, оскільки відкриття карткового рахунку відповідно Договору, аж ніяк не свідчить про використання кредитних коштів. Зазначає, що операції за картковим рахунком з листопада 2011 року ним не здійснювалися та станом на 23.11.2011 року заборгованість по кредитній картці у нього відсутня. Дані обставини також підтверджуються наданим позивачем розрахунком. Іншої картки за Договором він не отримував, та відповідно, кредитними коштами, після повного погашення заборгованості не користувався. Вказує, що строк дії картки був встановлений до 30.03.2011 року, а тому строк позовної давності у даному випадку сплинув 30.03.2014 року. На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 36-39). 19.09.2018 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що відповідають нормам законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, розрахунок заборгованості за Договором є вірним та належним доказом у справі. Зазначає, що відповідно до умов Договору, його дія пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, строк якої вказаний на лицевій її (картки) стороні. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, а тому після використання та погашення заборгованості за кредитною лінією можливе подальше її використання у межах строку дії картки. Звертає увагу, що за Договором [PERSON] було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Вказує, що згідно Договору відповідач отримав три картки: № 5577212903886318, № 5577212301051176 та № 5577212301368612, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня серпня 2015 року. Твердження відповідача про те, що операції за картковим рахунком з листопада 2011 року ним не здійснювалися - вважає надуманими, оскільки як вбачається з виписки по рахунку № 5577212301368612, впродовж періоду з 23.11.2011 року по 19.12.2011 року [PERSON] здійснювались транзакції. Враховуючи вищевикладене, вважає що позовна давність у даному випадку не пропущена, а наданий розрахунок заборгованості [PERSON] за Договором вірним (а.с. 49-70). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив [PERSON] та додатково пояснив, що відповідач отримував кожну наступну кредитну картку по закінченню строку дії попередньої особисто у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом верифікації, а тому підпис [PERSON] про отримання картки, згідно Договору, не вимагався. Вважає, що борг нарахований відповідачу правомірно, а про будь-які стягнення заборгованості за Договором з [PERSON] йому не відомо. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву відповідача. Додатково зазначив, що кредитною карткою відповідач востаннє користувався 23.11.2011 року, в цей день він повністю погасив борг за Договором з був позитивний залишок коштів на рахунку, а строк дії кредитної картки № 5577212903886318 на той момен сплинув. Будь-яких інших карток [PERSON] в межах Договору не отримував, а наявність іншої заборгованості відповідача перед позивачем не є предметом розгляду даної справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, відповідач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-16). Вищевказаний кредит був наданий на підставі поданої [PERSON] заяви від 05.03.2009 року, у якій в розділі «Відмітки банку» в графі «Номер картки» зазначений номер - № 5577212903886318 (а.с. 8). Відповідно до статтей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). До своїй відповіді на відзив на позовну заяву позивач долучив довідку у якій повідомив про наступне: клієнт [PERSON] згідно кредитного договору № б/н від 05.03.2009 року, отримав картки № 5577212903886318, № 5577212301051176 та № 5577212301368612, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня серпня 2015 року (а.с. 66), та надав виписку про рух коштів в період з 01.03.2009 року по 10.09.2018 року за картковим рахунком № 5577212903886318, який належить [PERSON] (а.с. 54-57). Так, в судовому засіданні було встановлено, що строк дії картки № 5577212903886318, виданої 05.03.2009 року, закінчився в березні 2011 року, а саме в останній день місяця, як це передбачено Договором. Дане твердження в судовому засіданні сторонами не спростоване та не заперечувалося. Як вбачається з п.п. 3.1.3. та 3.1.4. п. 3 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, які є не відємною частиною Договору, - після закінчення терміну дії відповідної картки, банком продовжується строк її дії на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строку дії). Строк дії картки миттєвої видачі продовженню не підлягає (а.с. 14-зворот). Таким чином, позивачем не надано доказів отримання відповідачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії. Наданий позивачем на підтвердження вищевказаної обставини фотознімок відповідача (а.с. 59), суд до уваги не приймає, оскільки з нього не вбачається коли він зроблений, як і не вбачається номер карти, яку відповідач тримає в руках. В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити отримання якої карти [PERSON] підтвердує вказане зображення. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Доводи відповідача та його представника про те, що останній платіж за картковим рахунком № 5577212903886318 був здійснений 23.11.2011 року підтверджується наданими позивачем документами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.03.2009 року (а.с. 5-7) та випискою про рух коштів за вказаним картковим рахунком (а.с. 54-57). Отже, судом достовірно встановлено, що оскільки відповідачем останній платіж за Договором було здійснено 23.11.2011 року, дія картки закінчилась також у листопаді 2011 року, однак позов подано 04.06.2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якого просить відповідач та його представник. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.03.2009 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі відмови в позові - покладаються на позивача. На підставі ст. ст. 261, 267, 509, 510, 526, 549, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed