Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 04.11.2013 року № б/н, що утворилася станом на 15.12.2016 року, загальною сумою 19 213 грн. 77 коп.. На обґрунтування вимог у заяві зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 04.11.2013 року б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 814,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватись з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та Банком кредитний договір. Проте, взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів, відсотків, комісії, а у випадку порушення договору сплаті пені та штрафів, не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує і не заперечує проти винесення судом заочного рішення (а.с.36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає частково, просить застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки (пені, штрафу). Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із матеріалів справи вбачається, що 04.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 8 814,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-30), що відповідачем не заперечується. Проте, відповідач взятих на себе зобов'язань по поверненню коштів, сплаті відсотків, комісії у строки та в порядку, встановлених кредитним договором, а у випадку порушення зазначеної угоди штрафних санкцій, не виконує. Пунктами 1.1, 1.1.2 договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі 1 250,00 грн. до 10 числа місяця наступного за місяцем у графіку та в останній користування кредитом з кінцевим терміном основного зобов'язання до 28 червня 2026 року. За представленим розрахунком загальна сума заборгованості, що утворилася станом на 15.12.2016 року становить 19 213 грн. 77 коп. (а.с.4). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. Оскільки добровільно кредит не погашається, то вказану заборгованість слід стягнути примусово. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором пеня нарахована банком за період з жовтня 2014 року до грудня 2016 року. [PERSON] припинила оплату чергових платежів з 27.05.2014 року, а кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у січні 2017 року (а.с.4). Генеральною угодою дата кінцевого погашення заборгованості за Договором визначена 30.11.2015 року (а.с.5). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням застосування наслідків пропуску строків позовної давності по стягненню неустойки (7540,52 грн. - заборгованість за пенею та комісією та 809,97 грн. - штрафу, згідно п.п.2.2 Генеральної угоди), а в частині стягнення судових витрат - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial