Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач 11.07.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Закритого акціонерного товариства «Одесакондитер» та уточнивши свої вимоги заявою від 27.09.2018 року просив сягнути з ЗАТ «Одесакондитер» на його користь 22800 грн. в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати та 10417,68 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку та витрати на надання правової допомоги у сумі 1500 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] 27.06.2010 року був прийнятий на посаду у відділ охорони - охоронець. По наказу від 06.08.2010 року був переведений в якості контролера КПП, а 24.11.2011 року - в старші кондитери. По наказу від 11.04.2018 року позивач був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України, трудову книжку отримано в той же день. Вказує, що заробітну плату за жовтень 2017 року виплачено позивачу у квітні 2018 року не в повній мірі, заробітна плата з листопада 2017 року по березень 2018 року виплачено не було, так як і виплату за час відпустки. По розрахунку позивача невиплачена заробітна плата складає 22800 грн., а не як зазначає відповідач 16042 грн. Оскільки відповідач відмовився виплатити зарплату на день звільнення, необхідно стягнути виплату за час затримки розрахунку в сумі 10417,68 грн. за період з 12.04.2018 року по 10.07.2018 року. Моральну шкоду мотивує стресом та браком коштів у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 16.07.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 31.07.2018 року позовну заяву повторно залишено без руху, у зв'язку з усуненням недоліків не в повному обсязі. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 28.09.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 24.10.2018 року. Протокольною ухвалою суду від 24.10.2018 року витребувано від ЗАТ «Одесакондитер» довідку про середній заробіток [PERSON] за останні два місяці перед звільненням. У судове засідання призначене на 23.01.2019 року учасники справи не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої було повідомлено суд, що відповідач виплатив заборгованість по заробітній платі у повному обсязі, тому просив суд стягнути середній заробіток за час затримки виплати зарплати з моменту звільнення до постановлення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] [PERSON] прийнято на роботу в Закрите акціонерне товариство «Одесакондитер» з 27.06.2010 року, переведено на посаду контролера КПП з 06.08.2010 року та переведено на посаду старшого контролера з 24.11.2011 року. [PERSON] був звільнений з посади 11.04.2018 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Листом №15-К-821/03-13-5340 від 12.06.2018 року Головне управління Держпраці в Одеській області Державної служби України з питань праці повідомлено, що заробітна плата з листопада 2017 року по березень 2018 року та заробітна плата за час відпустки у кількості 24 календарних днів нарахована у сумі 16042,03 грн., але не виплачена. [PERSON] рекомендовано звернутися до роботодавця з метою відновлення порушених прав, а в разі відмови роботодавця погасити заборгованість - до суду. [PERSON] звертався до ЗАТ «Одесакондитер» 18.06.2018 року з вимогою щодо розрахунку по заборгованості за оплаті заробітної плати. З довідки про доходи наданої відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що заробіток [PERSON] на посаді старшого контролера КПП за лютий та березень 2018 року, тобто за останні два місяці перед звільненням склала 4030,64 грн. та 4013,34 грн. відповідно. Довідкою ЗАТ «Одсакондитер» підтверджується, що заборгованість по заробітній платі позивачу було виплачено 27.11.2018 року у розмірі 17588,06 грн. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «;Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, ЗАТ «Одесакондитер» оплатило заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року лише 27.11.2018 року, під час розгляду судом даної справи. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати зарплати з моменту звільнення по день постановлення рішення, що не може бути задоволеним, адже середні заробіток за час затримки стягується до моменту фактичного розрахунку, що в даному випадку є 27.11.2018 року. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягає частковому задоволення, а саме в частині за період з моменту звільнення позивача, тобто з 12.04.2018 року по день розрахунку, тобто 27.11.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що відповідач визнав вимоги позивача щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, адже оплатив заборгованість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відтак, середній заробіток за день, по даним за два останні робочі місця, становить 138,69 грн. За період з 12.04.2018 року по 27.11.2018 року було 156 робочих днів. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати йому заробітної плати становить 21 635,64 грн. (зарплата за день 138,69 грн. помножити на кількість робочих днів 156). Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд відзначає наступе. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну допомогу відносять до судових витрат. Частиною 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Позивач не подавав розрахунок сум судових витрат та більше того, доказів, щодо сплати 1500 грн. адвокату матеріали справи не містять, сам Договір про надання правової допомоги не є доказом, що підтверджує оплату послуг адвоката. Тож, суд відмовляє у задоволення вимог [PERSON] щодо стягненя з ЗАТ «Одесакондитер» витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial