overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач 06.12.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 1954,20 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 26.02.2015 р. між ПАТ «Кредобанк» та відповідачкою укладено кредитний договір № 3684669, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідачки суми 999,14 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних з кінцевим строком погашення до 04.04.2016 р., а відповідачка зобов'язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, пеню та інші передбачені договором платежі у розмірах, строки та порядку, що встановлені договором. У зв'язку з невиконанням відповідачкою договірних зобов'язань станом на 30.11.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 1954,20 грн., що складається з 999,14 грн. заборгованості по тілу кредиту, 452,11 грн. прострочених відсотків, 41,72 грн. простроченої комісії та 461,23 грн. пені. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.. Відповідачка, яка належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не з'явилась у судове засідання, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 26.02.2015 р. між сторонами укладено кредитний договір № 3684669, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідачки суми 999,14 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних з кінцевим строком погашення до 04.04.2016 р., а відповідачка зобов'язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, пеню та інші передбачені договором платежі у розмірах, строки та порядку, що встановлені договором (а.с.4-5). У зв'язку з невиконанням відповідачкою договірних зобов'язань станом на 30.11.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 1954,20 грн., що складається з 999,14 грн. заборгованості по тілу кредиту, 452,11 грн. прострочених відсотків, 41,72 грн. простроченої комісії та 461,23 грн. пені, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.9-10). З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. З відповідачки слід стягнути у користь позивача 1954,20 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 1378,00 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач 06.12.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.10.2000 року, їй та її сину [PERSON] відповідачу по справі належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі відповідач хоча і зареєстрований, але не проживає з 2008 року, його речі у цій квартирі відсутні. У результаті реєстрації відповідача у квартирі, вона вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Крім того, порушуються її права, як власника, щодо володіння, користування та розпорядження квартирою. На підставі викладеного, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 10 у будинку 36 по вул. Шевченка у м. Нікополі Дніпропетровської області. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.\~16,319,321,383,386,391,405\~ЦК України \~підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2. ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.10.2000 року (а.с.9). Згідно довідки про склад сім?ї, виданої ОСББ «Квадрат - Ніка» від 05.12.2016 року, за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Також за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO] з 2008 року зареєстрований за адресою : [INFO] (а.с.15). З Акту про не проживання від 05.12.2016 року, виданого «Квадрат - Ніка» вбачається, що відповідач за зазначеною вище адресою не проживає з листопада 2008 року (а.с. 7). Таким чином, відповідач за зазначеною вище адресою не проживає, ніяких особистих речей у цій квартирі немає. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Крім того, вона вимушений нести додаткові витрати за відповідача по оплаті комунальних послуг. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач 06.12.2016 року звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08.09.2015 року, від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, яка проживає з нею, хоча нікому іншому аліментів не сплачує, працює на ВАТ ВМЗ Мотор Січ, отримує заробітну плату, тому просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дочкою повноліття. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що вона не працює, разом з відповідачем не проживають з липня 2015 року, а він кошти на утримання дочки вже не надає рік. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, згідний сплачувати аліменти у заявленому розмірі, пояснив, що він працює офіційно, є працездатним, інші аліменти не сплачує, визнав, що з березня 2016 року не дає коштів, оскільки позивач сама відмовилася від них. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 180, 183, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08.09.2015 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дочка проживає з позивачкою і відповідно знаходиться на її утриманні. Відповідач повинен виконувати обов'язок по утриманню своєї дитини, працює офіційно, отримує заробітну плату, тому може і зобов'язаний сплачувати аліменти, в зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач 06.12.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено. Суперечок про поділ майна позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сімї неможливі. Сторони подали заяви про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, представник відповідачки позов визнав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.04.2017 року у Чорноморському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 174). Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач 06.12.2019 року звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, причиною цього стало відсутність взаєморозуміння та поваги, різниця характерів та поглядів на життя, постійні непорозуміння. Внаслідок зазначеного вони тривалий час спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, за цей час зрозуміла, що їх шлюб існує формально, на примирення не згідна тому просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що відповідач не бажає розірвати шлюб за спільною заявою через органи реєстрації актів цивільного стану, вона змушена звертатися в суд. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, суд в порядку ст.ст. 247, 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи ставлення сторін до заявленого позову, проаналізувавши обставини та матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Таке рішення обґрунтовується встановленими судом обставинами, а саме: сторони 18.10.2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 105, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 09.10.2019 року. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони тривалий час спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також з відповідача у відповідності зі ст.141 ЦПК України, слід стягнути в користь позивача 768,40 грн. понесених нею судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач 06 березня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON]. 13 серпня 1988 року. Шлюб зареєстровано відділом запису актів громадського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, серія [NUMBER], актовий запис 1011. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 13 серпня 1988 року. Шлюб був зареєстрований відділом запису актів громадського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, серія [NUMBER], актовий запис 1011 (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Встановлено також, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач 06 березня 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO]. На час звернення до суду шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено, спільне господарство не ведеться. Родина розпалась з причини того, що сторони не знаходили взаєморозуміння між собою, на теперішній час вони мешкають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з*явилась, надала до суду заяву, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстровано 07.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 07.11.2009 року за №86 Виконкомом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області, зберегти неможливо з причини того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння у різноманітних сферах подружнього життя, що свідчить про те, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач 06 березня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач з 2009 року в цій квартирі не проживає без поважних причин, не сплачує житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та пояснив, що в 2002 році дочка йому подарувала цю квартиру, відповідач з 2002 року, тобто після розірвання шлюбу з донькою позивача, в цій квартирі не проживає, але до 2009 року час від часу з'являвся, а з 2009 року взагалі не з'являється, за житлово-комунальні послуги не сплачує. В судовому засіданні третя особа вважає позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідач з 2002 року не проживає в цій квартирі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач 06 вересня 1988 року був зареєстрований по квартирі [ADDRESS] що підтверджується довідкою по формі № 3 від 03 лютого 2015 року за № 15, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Промбудівельник-8» ( а. с. 21 ). Відповідач та донька позивача перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний і 02 квітня 2002 року вона отримала свідоцтва про розірвання шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а. с. 9 ). 24 липня 2002 року донька позивача подарувала позивачу квартиру [ADDRESS],що підтверджується копією договору дарування квартири ( а. с. 5 ). Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили в судовому засіданні про те, що відповідач понад рік не проживає в цій квартирі. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, відповідач понад рік не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин, за житлово-комунальні послуги не сплачує, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач 06 березня 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись на те, що 09 червня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. 23 липня 2014 року сторони розірвали шлюб. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 33 відсотків з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову і до повноліття доньки. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, щодо стягнення аліментів у розмірі 800 грн. на користь позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач у своїй заяві не заперечує проти вимог позивача, стосовно стягнення аліментів у розмірі 800 грн. щомісячно на утримання малолітньої [PERSON] За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 800 грн. на дитину щомісячно з дня пред'явлення позову і до повноліття доньки. Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved