Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

ПАТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна, а саме звільнення з під арешту, накладеного Ленінським ВДВС Запорізької МУЮ на користь Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, нерухомого майна - нежитлового приміщення, що по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 березня 2006 року уклали з [PERSON] кредитний договір № КФ(06)16-06, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 35000 грн. на задоволення споживчих потреб, з терміном погашення до 28 березня 2011 року. 03 вересня 2007 року укладено додаткову угоду до договору від 03 вересня 2007 року, відповідно до якої збільшено кредитний ліміт. В забезпечення виконання кредитного договору, на підставі договору іпотеки № ДЗ 048-06 від 09 березня 2006 року передано в іпотеку банку та накладено заборону на об'єкт нерухомості, що належить позичальнику та знаходиться по [ADDRESS]. Однак, 01 вересня 2014 року до банку надійшов лист від ВДВС, в якому повідомляється про відкрите виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь управління житлового господарства Запорізької міської ради заборгованості з орендної плати в розмірі 56414,56 грн., та що на все нерухоме майно боржника накладено арешт. Оскільки накладення арешту на іпотечне майно позбавляє банк можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок, просять позов задовольнити, та скасувати накладений арешт. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідачі та їх представники у судове засідання повторно не з'явились, хоча про день, час та місце судового розгляду були повідомлені судом належно та вчасно, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 29 березня 2006 року позивач уклав з [PERSON] кредитний договір № КФ(06)16-06, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 35000 грн. на задоволення споживчих потреб, з терміном погашення до 28 березня 2011 року (а.с.3). 03 вересня 2007 року укладено додаткову угоду до договору від 03 вересня 2007 року, відповідно до якої збільшено кредитний ліміт (а.с.4). В забезпечення виконання кредитного договору, на підставі договору іпотеки № ДЗ 048-06 від 09 березня 2006 року передано в іпотеку банку та накладено заборону на об'єкт нерухомості, що належить позичальнику та знаходиться по [ADDRESS] (а.с.6-9). На даний час [PERSON] має кредитну заборгованість перед банком в розмірі 145028,73 грн., яка не погашена (а.с.10). Як вбачається з вимоги Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ №1/25584 від 21 серпня 2014 року останніми, у зв'язку з виконанням виконавчого листа № 2-4524 від 17 січня 2013 року, на все нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] накладено арешт. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про іпотеку», взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотекиіпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритетом згідно із законом є переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно. А тому враховуючи вищевикладене, надані письмові докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову.

Outcome: approved