Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

ПАТ «Родовід Банк» в серпні 2013 року звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за кредитним договором в розмірі 674941,14 грн., стягнення судових витрат. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.01.2014 року було задоволено позов ПАТ «Родовід Банк», однак ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06.06.2016 року рішення суду було скасовано. 06 червня 2016 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача частково визнав позовні вимоги у розмірі 5198 грн. 29 коп. та 1390 грн. пені, просив застосувати строки позовної давності до решти суми заборгованості, а також зменшення розміру неустойки. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №СК-177-000234/9-2008 від 12.09.2008 року ПАТ «Родовід Банк» надало кредит [PERSON] у розмірі 24981,61 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7,00% на рік з кінцевим терміном повернення 26.09.2010 року.(а.с.7-13). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 15.08.2013 року заборгованість по кредиту становить 674941,14 грн., а саме: 45007,61 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 624800,55 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 5132,98 грн. сума трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості (а.с.3). Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідач взагалі не здійснював проплат, тобто переривання позовної давності відповідачем не було. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до закінчення місяця, наступного за звітним, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Натомість позовна заява подана позивачем до суду лише 30.08.2013 року, тобто за межами строку позовної давності. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Саме таку правову позицію висловлено у справі № 6-116-цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року. Представник відповідача подав до суду 01.04.2016 року заяви про зменшення неустойки та застосування строків позовної давності в частині платежів. У судовому засіданні представник відповідача частково визнав позовні вимоги у частині сплати заборгованості за період з 01.08.2010 року по 26.09.2010 року по тілу кредиту (2192,02 грн.), відсотках (292,25 грн), за простроченням щомісячної плати за обслуговування кредиту (1324,02 грн). У решті заявлених вимог просив відмовити, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. Також просив зменшити розмір неустойки за ст.. 551 ЦК України через важке матеріальне становище, утримання двох неповнолітніх дітей, відсутність постійної роботи у відповідача на 90 відсотків. А тому, незважаючи на сплив позовної давності щодо всіх вимог, визнання позову в частині за статтею 174 ЦК України є підставою для задоволення визнаних вимог. Стосовно позовної вимоги про стягнення нарахованої пені в розмірі 13900,28 грн., суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», «зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора, боржника та поручителя буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки до 10 % - 1390 грн. З врахуванням застосованої відповідачем позовної давності та клопотання про зменшення розміру неустойки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 674941,14 грн підлягають до задоволення частково, в сумі 5198 грн. 29 коп (п'ять тисяч сто дев'яносто вісім гривень 29 копійок), з яких 2192 грн 02 коп (дві тисячі сто дев'яносто дві гривні 02 копійки) - заборгованість за кредитом, 292 грн. 25 коп (двісті дев'яності дві гривні 25 копійок) - заборгованість за відсотками, 1324 грн. 02 коп (одна тисяча триста двадцять чотири гривні 02 копійки) заборгованість за простроченням щомісячної плати за обслуговування кредиту та 1390 (одна тисяча триста дев'яносто) грн - пені. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial