Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

ПАТ «Черкасиобленерго» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат , повязанних з навчанням. В обґрунтування позову вказує на те, що 18 грудня 2013 року між ЧДТУ, ПАТ «Черкасиобенерго» та [PERSON] був укладений договір відповідно до якого, ЧДТУ взяло на себе зобовязання за рахунок коштів ПАТ «Черкасиобленерго» здійснити перепідготовку (надати освітню послугу) [PERSON], в період з 4 листопада 2013 року по 4 травня 2016 року. ПАТ «Черкасиобленерго» свої зобовязання за договором виконало та перерахувало кошти за навчання в сумі 16250 грн. 25 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про обовязкове відпрацювання, згідно якого ПАТ «Черкасиобленерго» оплачує навчання працівника згідно договору від 18 грудня 2013 року, а [PERSON] зобовязується відпрацювати на товаристві визначений договором строк. 26 червня 2017 року згідно наказу «Про припинення трудового договору» №404-п/тз від 23 червня 2017 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України [PERSON] було звільнено з займаної посади. У звязку з викладеним, просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти, витрачені на його навчання в сумі 16250 грн. та судові витрати. Ухвалою від 29 листопада 2017 року відкрите провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених вище. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач, в порушення умов договору від 25 грудня 2013 року не забезпечив належних умов для відпрацювання відповідача на підприємстві у визначений договором строк. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 18 грудня 2013 року між Черкаським державним технологічним університетом (виконавець), ПАТ «Черкасиобленерго» (замовник) та [PERSON] (студент) укладено договір №59/77-02/16-13. Згідно умов вказаного договору, виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити перепідготовку (надати освітню послугу) студенту в період з 4 листопада 2013 року по 4 травня 2016 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 16250 грн. 25 грудня 2013 року між ПАТ «Черкасиобленерго» та [PERSON] був укладений договір №79-02/16-13 про обовязкове відпрацювання. Згідно умов вказаного договору підприємство оплачує навчання працівника згідно договору №59/77-02/16-13, укладеного між підприємством та ЧДТУ, а працівник зобовязується відпрацювати на підприємстві визначений договором строк. Підприємство зобовязується укласти договір з навчальним закладом працівника, згода на навчання якого надана засіданням правління підприємства. Підприємство зобовязується сприяти працівнику належним чином виконати п. 3.1. цього договору. Працівник зобовязаний після закінчення навчального закладу відпрацювати на підприємстві 3 роки. Згідно платіжних доручень ПАТ «Черкасиобленерго» перерахувало ЧДТУ грошові кошти в сумі 16250 грн. за навчання [PERSON] Як вбачається з диплому спеціаліста серії С16 №020763 від 20 травня 2016 року, [PERSON] закінчив у 2016 році Черкаський державний технологічний університет та здобу повну вищу освіту за спеціальністю «Електротехнічні системи» електроспоживанння», здобув кваліфікацію інженер електрик. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. 16 червня 2017 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою, у які просив, у звязку з систематичним порушенням ПАТ «Черкасиобленерго» вимог трудового законодавства (стаття 115 КЗпП України) щодо строків виплати заробітної плати, звільнити його з посади начальника відділу по роботі з корпоративними клієнтами. Наказом від 23 червня 2017 року №404-п/тз «Про припинення трудового договору», [PERSON] звільнено з 26 червня 2017 року з посади начальника відділу по роботі з корпоративним клієнтами на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору). Отже, звільнення відповідача було наслідком порушення позивачем трудового законодавства, а тому взяті на себе зобовязання, передбачені договором про обовязкове відпрацювання, а саме: сприяти працівнику належним чином виконати п. 3.1. цього договору - відпрацювати на підприємстві три роки після закінчення навчання, позивачем не виконано. Окрім цього, суд вважає за необхідне вказати на наступне. У статті 53 Конституції України зазначено, що держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конвенція Міжнародної організації правці №29 «Про примусову чи обовязкову працю», що набула чинності для України 10 серпня 1956 року, зобовязує держави не допускати примусової праці. Згідно зі статтею 1 Міжнародної конвенції «Про скасування примусової праці» №105, що ратифікована законом України від 5 жовтня 2000 року №2021-III, держава зобовязується скасувати обовязкову працю і не вдаватися до будь-якої форми як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку. Рішенням Конституційного суду України від 4 березня 2004 року у справі про доступність та безоплатність освіти визначено, що безоплатність вищої освіти у державних і комунальних вищих навчальних закладах необхідно розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплати, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги. Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення). Обовязковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускником вищого навчального закладу призводить до порушення конституційного права громадян на працю, що вільно обирається громадянином або на яку він вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України) та права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах (стаття 53 Конституції України). Через відсутність механізму, який би зобовязав випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалася за державним замовленням, відшкодування до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі понесені витрати за договором, будь-які матеріальні претензії до нього є неправомірними. Ця теза підтверджується і інформаційним листом Міністерства юстиції щодо надання розяснень з питань працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, від 19 жовтня 2010 року № 12566-0-4-10-21. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст. 43, 54 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 629 ЦК України,-

Outcome: dismissed