Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач 08.10.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, мотивуючи тим, що 28.06.2015 року в с. Гульськ Новоград-Волинського району Житомирської області з вини відповідача йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження. В результаті неправомірних дій відповідача він зазнав душевних, фізичних страждань і хвилювань, були порушенні його нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим просив стягнути з нього моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн. Крім того, внаслідок цих подій не зміг дооформити документи для виїзду на роботу до Російської Федерації, за які сплатив 3 960 грн., а тому просив стягнути вказану суму з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди. 04.02.2016 року позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача 3 960 грн. грн. майнової шкоди, яка включає в себе вартість на лікування та понесені ним витрати, пов'язані з виїздом за межі України; 15 000 грн. моральної шкоди та судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду /а.с.41/. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти чого відповідач заперечив. В минулих судових засіданнях відповідач пояснював, що не вважає себе не винним у заподіянні тілесних ушкоджень [PERSON], а відтак і нічого йому не повинен відшкодовувати. Дослідивши матеріали справи і надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.06.2015 року в с. Гульськ Новоград-Волинського району Житомирської області [PERSON], відповідач по справі, на ґрунті особистих неприязних відносин, облив себе, [PERSON] та [PERSON], позивача по справі, бензином з каністри і підпалив себе, однак вогонь поширився й на [PERSON] та [PERSON], які намагались врятувати [PERSON] й гасили на ньому полум'я. В результаті [PERSON] отримав опіків 25 % тіла, а [PERSON] та [PERSON] - опіків І-ІІ ступеню 9 % тіла кожен, які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. 03.07.2015 року дана подія була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та розпочато кримінальне провадження, яке 18.08.2015 року постановою слідчого СВ Новоград-Волинського МВ УМВС України в Житомирській області було закрито. Приймаючи таке рішення, слідчий зробив висновок, що [PERSON] заподіяв [PERSON] та [PERSON] легкі тілесні ушкодження з необережності, і такі його дії не є кримінально караними та відповідно відсутня кримінальна відповідальність, а тому склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відсутній. Таким чином, зазначена постанова свідчить лише про закриття кримінального провадження та не вказує на правомірність дій відповідача. Постанова слідчого є чинною та не скасована. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таким чином, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Факт отримання позивачем тілесних ушкоджень, як наслідок виниклого між ним, [PERSON] та [PERSON] конфлікту, під час якого відповідач підпалив себе, а відповідач, намагаючись його врятувати та погасити полум'я, також почав горіти, будучи до цього облитим бензином відповідачем, не заперечується сторонами. Відтак, саме ці дії відповідача, які хоч і були вчинені ним з необережності, однак стали наслідком отримання позивачем травм. З огляду на наведене вина відповідача у спричиненні позивачу тілесних ушкоджень встановлена. У відповідності до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань... в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань,... істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Суд приходить до висновку, що внаслідок саме протиправних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до положень ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України. Безумовно, позивач внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень поніс душевні страждання, підпал викликав у нього негативні емоції, був порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились додаткові душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті. На думку суду, повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена. Життя або здоров'я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці. Неможливо встановити «вартість» травми, визначити «ціну» здоров'я. Так само неможливо виразити в конкретній грошовій сумі перенесені моральні переживання позивача і його близьких, фізичні страждання, що супроводжувались спричиненням шкоди здоров'ю, так і його поступовим відновленням в процесі лікування. Суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди занадто завищеними і, визначаючи її розмір, враховує вимоги розумності, справедливості та виваженості; бере до уваги всі обставини справи; ступінь вини відповідача;наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні; характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань позивача, і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнав позивач. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності (ст.1166 ЦК України) обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.При цьому під шкодою слід розуміти зменшення або втрату певного особистого чи майнового блага. Посилання позивача на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав збитків, які полягали у втраті ним можливості виїхати за кордон на роботу у зв'язку з тривалим лікуванням, суд вважає безпідставними, оскільки ним в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження причинного та послідовного зв'язку між завданою йому шкодою і протиправним діянням відповідача. Позивачемне доведено відповідно до вимог закону розмір відшкодування такої матеріальної шкоди, пов'язаної із наслідками вищевказаної події, на суму заявлену у позові. Відтак, в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, яка полягає у понесенні ним витрат, пов'язаних з виїздом за межі України, слід відмовити. Як слідує з матеріалів справи, зокрема довідки Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об'єднання від 15.07.2015 року та висновку судово-медичної експертизи від 14.08.2015 року, під час проведення якої досліджувалась історія хвороби [PERSON], останній знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні в період часу з 28.06. по 10.07.2015 року з діагнозом термічний опік полум'ям правої верхньої кінцівки і обох стегон І-ІІ ступеню, загальний стан середньої тяжкості, больовий синдром. З наданих позивачем копій товарного чеку та квитанцій про придбання медикаментів вбачається, що він придбав протиопікові та пов'язані з даними ушкодженнямиліки на загальну суму 1 241,31 грн. Дата їх придбання припадає на період часу лікування позивача на стаціонарі. Отже, суд вважає доведеним, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу були спричинені тілесні ушкодження, на лікування яких він поніс витрати, що підлягають стягненню з відповідача в сумі 1 241,31 грн. З відповідача належить стягнути судові витрати, понесені позивачем при подачі позову.

Outcome: partial