Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач 06 вересня 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошову суму боргу за договором позики у розмірі 188905,98 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 1 квітня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики, що засвідчено розпискою. Згідно даної розписки [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 81000 грн., що еквівалентно 3000 дол. США. Відповідач зобов`язався повернути отримані ним кошти до 1 червня 2017 року, а у разі прострочення повернення позики виплатити пеню в розмірі один відсоток від суми за кожен день прострочення. Станом на день звернення до суду, кошти за договором позики відповідачем так і не повернуті. Разом із сумою боргу [PERSON] зобов`язаний компенсувати позивачу пеню, інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами, а саме пеню у розмірі 81000 грн., 21400,20 грн. інфляційні втрати та 5505,78 грн. 3% річних. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178\~та ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту\~ст.12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2\~ст. 11 ЦК України\~передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ч.2\~ст.1046 ЦК\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1\~ст.1049 ЦК України). Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ч.1 та 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач 01.04.2017 року надав відповідачу грошові кошти в сумі 81000 гривень, що в еквіваленті на день укладення договору становить 3000 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 01.06.2017 року, що стверджується розпискою від 01.04.2017 року /а.с.8/. Згідно даної розписки у разі прострочення повернення позики [PERSON] зобов`язався виплатити пеню в розмірі один відсоток від суми за кожен день прострочення. На даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, а тому [PERSON] не виконав своїх зобов`язань перед [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаного ним договору позики грошових коштів. Відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1889,06 грн., який сплачено позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Outcome: approved