Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання порушеними прав споживача. В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Із позовних вимог видно, що 24.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-L00/029/2008 згідно якого відповідачці було надано кредит на суму 105 000 доларів США зі сплатою 5,49 % річних + FIDR за користування кредитом. 25.05.2009 року між банком та позичальником був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, відповідно до якого на період з 25.05.2009 року по 26.10.2009 року встановлена пільгова відсоткова ставка про що складений новий графік платежів. 20.06.2014 року між банком та позичальником укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до якого на період з 24.06.2014 року по 23.11.2014 року встановлена пільгова відсоткова ставка про що складений новий графік платежів. На забезпечення вимог, які виникають з даного кредитного договору між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно до яких поручителі солідарно відповідають перед банком за виконання [PERSON] зобовязання. Згідно кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту згідно графіку розрахунків до кредитного договору, який є його невідємною частиною. Однак відповідачі умов кредитного договору у визначений термін не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 709 914, 56 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що при укладанні кредитного договору ML-L00/029/2008 від 24.07.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» із [PERSON], було грубо порушено норму ст. 65 ч.3 Сімейного кодексу України, якою передбачено таке: «Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути надана письмово». Проте цього не було зроблено. Він як чоловік позичальника не надавав письмової згоди на оформлення кредитного договору між нею і банком, ні вона на його роль, як поручителя згоди не давав. Тому він вважає, що даному випадку ПАТ «ОТП Банк» не виконував і не думає виконувати взяті на себе зобовязання по кредитному договорі від 24.07.2008 року щоб надати кредит в сумі 105\~000 доларів США, а тому він бажає розірвати договір поруки від 24.07.2008 року укладений між ним та банком. Просить зустрічний позов задовольнити. А в позові до нього відмовити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та суду пояснив, що кредитний договір ML-L00/029/2008 від 24.07.2008 року взагалі є недійсним, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] отримала 105\~000 доларів США, просить у позові відмовити, а зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно кредитного договору ML-L00/029/2008 від 24.07.2008 року (а.с. 7-14), позивач надав позичальнику кредит на суму 105 000 доларів США під 5,49 % річних з- кінцевим терміном погашення до 24.07.2013 року. У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 24.07.2008 року у забезпечення повернення кредитних коштів з відсотками позичальником на користь банку між відповідачами та ПАТ «ОТП Банк» був укладено договори поруки. Відповідно до умов цього договору поручителі ([PERSON] та [PERSON]М.) на добровільних засадах взяли на себе зобовязання відповідати за зобовязаннями боржника [PERSON] (а.с. 42-47, 50-55). У звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором ПАТ «ОТП Банк» надіслав позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту 26.10.2015 р. Зазначена вимога підлягає виконанню протягом 60 днів з дня одержання вимоги. Відповідачка одержала вимогу 05.11.2015 року. Отже вимога повинна була бути виконана до 04.01.2016 року. Банк змінив строк виконання зобовязання. Банк міг предявити позов до поручителя протягом 6 місяців з дня настання останнього дня виконання вимоги, тобто до 04.07.2016 року, однак фактично звернувся до суду з позовом до поручителів тільки 08.11.2016 року. Строк предявлення кредитором до поручителя вимог про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання і міг предявити позов до поручителів протягом 6 місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто з 04.01.2016 року. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявив вимоги до поручителя. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобовязання поруки. Після його закінчення припиняється і право кредитора, і обовязок поручителя. В разі, якщо кредитор змінив на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Строк виконання заявником (банком) умов кредитного договору щодо повного повернення кредитних коштів та виконання інших зобовязань настав 04.01.2016 року та закінчився 04.07.2016 р. У вказаний проміжок часу банк позову до поручителя не предявив. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставі своїх вимог чи заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін. Банк звернувся до суду з позовом до поручителів лише у листопаді 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку від настання строку основного зобовязання за кредитним договором. Враховуючи наведене, заборгованість за кредитним договором в сумі 709 914, 56 грн. слід стягнути з отримувача кредитних ресурсів [PERSON]. А у задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] та [PERSON], як поручителів за кредитним договором слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] то посилання позивача на те, що кредитний договір та договір поруки укладені без письмової згоди другого із подружжя і це є підставою для визнання договорів зокрема договору поруки недійсним не заслуговує на увагу. Положення ст. 65 СК України встановлює порядок розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній власності подружжя, і не стосуються право одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Відповідно до принципу свободи договору закріпленого в ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків. \\ Законодавством не передбачено обовязкового нотаріального посвідчення договору споживчого кредиту, договору поруки, та/або їх державної реєстрації. Отже ч.3 ст. 65 СК України не може бути застосування до цих правовідносин. Отже у зустрічному позові слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 546-547, 550, 612, 625, 1046-1054 ЦК України та

Outcome: partial