Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач 11.02.2019\~року звернулась\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська з\~позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування кватирою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі ордеру № 429 серія 94 від 30.11.1994 року. [INFO] року [PERSON] помер. На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 19.12.2018 року змінено договір найму житлового приміщення з померлого [PERSON] на [PERSON] В липні 2009 року [PERSON] пішла з дому і не повернулась. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2014 року відповідача визнано безвісно відсутньою. Позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений в ухвалі строк відзив на позов не надав. Представник третьої особи у встановлений в ухвалі строк пояснень щодо позову не надав. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі ордеру № 429 серія 94 від 30.11.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на склад сім`ї з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 14). На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 19.12.2018 року № 580 змінено договір найму житлового приміщення з померлого [PERSON] на доньку [PERSON] (а.с. 16). У вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] (наймач), [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). В липні 2009 року [PERSON] пішла з дому і більше не повернулась. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2014 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою (а.с. 11). Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає більше шести місяців, що також підтверджується актом обстеження від 10.02.2019 року (а.с. 13). Частиною 1 статті 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Водночас, відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає понад шість місяців, а, отже, є достатні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 1, 2) покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved