Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач 03.06.2014 року звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язання в зв'язку з належним його виконанням, повернення зайво сплачених коштів та стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір банківських послуг від 11.11.2007 року. Відповідно до заяви від 11.11.2007 року №k3xrF102400294 відповідач надав позивачу строковий споживчий кредит у сумі 5046,00 грн. терміном до 11.11.2008 року. 23.09.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON]. Святошинським районним судом м. Києва зазначена заява була задоволена та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3150,44 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 45,92 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 790,94 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 605,52 грн., а всього 4592,82 грн. Починаючи з квітня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списував кошти з картки позивача [NUMBER] на рахунок [NUMBER], який був відкритий для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. З картки [NUMBER], ПАТ КБ «ПриватБанк» було списано коштів на суму 4538,26 грн. Списання коштів банком проводилось самовільно, так як до виконавчої служби на примусове стягнення з позивача коштів по судовому наказу відповідач не звертався. На думку позивача, з виписки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» списання коштів банком проводилось у 100% розмірі, що на думку позивача є порушенням чинного законодавства України. Станом на день звернення до суду банк списує кошти з рахунку позивача, що на його думку є протиправним, тим самим завдає позивачу моральних страждань, які останній оцінює у розмірі 5000,00 грн. З огляду на викладені обставини, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В процесі розгляду справи, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» зайво списаних грошових коштів у розмірі 3699,93 грн. У судовому засіданні 17.09.2014 року позивач підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] заперечувала щодо позову, зазначивши, що позивачем не виконуються належним чином зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку з чим за позивачем числиться заборгованість. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.11.2007 року було укладено договір №k3xrF102400294 банківських послуг (а.с. 4). Судом встановлено, що позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 36). Позивач не заперечує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредит у розмірі 5046,00 грн. терміном до 11.11.2008 року під 0.42% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 151,38 грн. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.09.2008 року звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON]. Святошинським районним судом м. Києва зазначена заява була задоволена та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3150,44 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 45,92 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 790,94 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 605,52 грн., а всього 4592,82 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до п.2.2 кредитного договору позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, здійснювати списання та перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на користь ТСП та Банку на рахунки зазначені у заяві. Пунктом 3.2.5 кредитного договору передбачено, що позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавства порядком. У випадку недостатності чи відсутності у позичальника коштів у національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України і/чи відсотків за його користування, і/чи винагороди, і/чи штрафів (пені), банк має право списання коштів в іноземній валюті, у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості по кредитному договору в національній валюті України на дату погашення, і продаж стягненої іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України, з відшкодуванням банку витрат за сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому позичальник доручає банку оформити заяву на продаж іноземної валюти на МВРУ від імені позичальника (а.с. 36-41). Починаючи з квітня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списував кошти з картки позивача [NUMBER] на рахунок [NUMBER], який був відкритий для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с. 6-8). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості по кредитному договору, укладеного між банком та позивачем вбачається, що останній має заборгованість перед банком (а.с. 42-43). Відповідно до ч.2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем будь-яких належних доказів щодо належного виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості за ним, суду в процесі розгляду справи не надано. Таким чином, суд відзначає відсутність правових підстав для задоволення позову в частині припинення зобов'язання в зв'язку з його належним виконанням та стягнення зайво сплачених грошових коштів. Правовідносини між сторонами, пов'язані зі стягненням моральної шкоди, є похідними від завданням моральних страждань позивачу неправомірними діями зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк», а оскільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову в частині припинення зобов'язання та стягнення зайво сплачених грошових коштів то вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню також. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed