Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що 01.08.2013 р. о 19.24 години по пр.-ту Комарова, 46, в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Seat Ibiza», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Шкода», номерний знак [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується страховим актом № ДКЦВ-7257 від 10.04.2014 р., розрахунком страхового відшкодування. На момент ДТП між позивачем та відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.04.2013 р. № АЕ/0478152. 18.05.2013 р. АТ СК «Добробут та Захист» звернулося до позивача з вимогою про сплату страхового відшкодування, на підставі чого позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3968,43 грн. Особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, є відповідач. 17.06.2014 р. відповідачу було направлено лист № 70 УСГ з вимогою сплати суми страхового відшкодування, однак до теперішнього часу сума заборгованості не сплачена. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 3968,43 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу в його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Судом встановлено, що 01.08.2013 р. о 19.24 години по пр.-ту Комарова, 46, в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Seat Ibiza», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Шкода», номерний знак [NUMBER]. Винуватцем ДТП було визнано [PERSON] Зазначена подія була страховою, про що 15.02.2013 р. було складено Страховий акт № ДКЦВ-7257 від 10.04.2014 р., відповідно до якого страхове відшкодування складає 3968,43 грн., яке було виплачено 11.04.2014 р. На підтвердження зазначеного судом досліджені наступні докази: -Довідка про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8-9); -Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.10); -Постанова про накладення адміністративного стягнення (а.с.11); -Заява про виплату страхового відшкодування(а.с.12); -Копія посвідчення водія (а.с.13); -Довідка про отримані механічних ушкоджень (а.с.15); -Звіт про оцінку вартості майнової шкоди (а.с.16-26); -Розрахунок суми страхового відшкодування (а.с.27); -Страховий акт (а.с.28); -Платіжне доручення (а.с.29); -Вимога (а.с.30). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України №1961-IV від 01.07.2004 р. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі -Закон № 1961-IV), із змінами, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 2.1 ст.2 Закону № 1961-IV встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як зазначено в Постанові № 6 від 27.03.1992 р. Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до ст..ст.440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були \~неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обовязок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом,- тільки умислу потерпілого. Згідно зі ст.27 ЗУ «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, про що надано належні та допустимі докази підтвердження виплати страхового відшкодування та зворотнього права вимоги, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 243,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved