Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивака [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій, з врахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, просить поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, а саме: приміщення гаражів, що розташовані в [ADDRESS] наступним чином: приміщення 1-1 загальною площею 5,8 м2 вартістю 2556 гривень, приміщення 1-2 загальною площею 33,2 м2 вартістю 14631 гривня, приміщення 1-4 загальною площею 55,5 м2 вартістю 24459 гривень, приміщення 1-9 загальною площею 51,4 м2 вартістю 22652 гривні, приміщення 1-10 загальною площею 1939 гривень визнати за позивачкою, а інші приміщення залишити за відповідачем [PERSON]. В якості підстав позову позивачка зазначила, що спірне приміщення є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав з підстав зазначених у позовній заяві. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 29 березня 1986 року. За час спільного проживання сторони 25 січня 2001 року придбали приміщення гаражів розташоване в [ADDRESS], а саме: приміщення 1-1 площею 5,8 м2, приміщення 1-2 площею 33,2 м2, приміщення 1-3 площею 30,9 м2, приміщення 1-4 площею 55,5 м2, приміщення 1-5 площею 12,8 м2, приміщення 1-6 площею 24,3 м2, приміщення 1-7 площею 43,8 м2, приміщення 1-8 площею 33,2 м2, приміщення 1-9 площею 51,4 м2, приміщення 1-10 площею 4,4 м2. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент придбання спірного приміщення, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином спірне приміщення гаражів в [ADDRESS], є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити повністю. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 662 гривні 37 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених позивачкою по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 68,69,70,71 СК України, ст. ст. 22,24,28 КпШіС України,

Outcome: approved