Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що 07.12.2006 між АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] (1-й відповідач) укладено договір про надання споживчого кредиту № 11091384000 (далі Кредитний договір № 1) за яким останньому під зобов'язання щомісячно, у встановлені договором строки здійснювати повернення коштів, а також сплачувати нараховані відсотки, наданий кредит в сумі 45675,00 доларів США строком до 07.12.2021 під 11,3% річних. Крім того, між тими ж сторонами 24.12.2007 укладений договір про надання споживчого кредиту № 11275062000 (Кредитний договір № 2) за яким [PERSON] наданий кредит в сумі 24000,00 доларів США строком до 22.12.2017 під 13,9% річних. За додатковою угодою № 1 від 30.01.2009 до Кредитного договору № 2 перенесено кінцевий термін повернення кредиту до 22.12.2027, а додатковою угодою № 2 змінено схему погашення кредиту, а саме встановлено обов'язок здійснення аутентичних платежів в розмірі 275 доларів США 24 числа кожного місяця. [PERSON] не виконує свої зобов'язання по поверненню кредиту та нарахованих відсотків за їх використання в зв'язку з чим виникла заборгованість за обома кредитними договорами. З метою забезпечення виконання зобов'язань 1-м відповідачем перед позивачем, останнім укладено два договори поруки № 72515 від 07.12.2006 та № 168848 від 24.12.2007 з [PERSON] (2-й відповідач), за якими остання зобов'язалась відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і 1-й відповідач за обома кредитними договорами, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені і штрафних санкцій, встановлених договором. Неодноразово уточнюючи позовні вимоги позивач в останнє 23.09.2015, з урахуванням рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.03.2014, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.03.2015, яким обидва зазначені вище договори поруки визнані припиненими, подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідачів судовий збір та заборгованість за кредитними договорами, а саме: - заборгованість за Кредитним договором № 1 в сумі 67148,19 доларів США, яка існувала станом на 24.03.2015 та складається з строкової заборгованості за кредитом в сумі 20553,75 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 18827,40 доларів США, заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 27767,04 доларів США - солідарно, а окремо з [PERSON] заборгованість, яка станом на 09.04.2015 становить 7079,50 доларів США та пеню в сумі 332367,29 грн.; - заборгованість за Кредитним договором № 2 в сумі 40849,47 доларів США, яка існувала станом на 24.03.2015 та складається з строкової заборгованості за кредитом в сумі 19196,28 доларів США, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 2603,04 доларів США та заборгованості по простроченим відсоткам в сумі 19050,15 доларів США - солідарно, а окремо з [PERSON] заборгованість, яка станом на 09.04.2015 становить 1256,10 доларів США та пеню в сумі 143380 грн. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснивши, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не підтверджений первинними документами та не відповідає дійсності, так як складений з урахуванням відсоткової ставки, яка суперечить умовам кредитних договорів і самостійно збільшена позивачем у певні періоди часу дії договорів в двічі, що призвело, як наслідок, до невірного розрахунку пені, яка, крім іншого, має розраховуватись за кожен день прострочення з урахуванням існуючого курсу валют і може бути стягнута лише за останній рік; графік платежів за кредитними договорами не деталізований, з нього не можливо визначити, яка саме сума має сплачуватись кожного місяця; про збільшення процентної ставки відповідачі не були проінформовані за 14 днів до дня зміни розміру процентної ставки, як того вимагають умови кредитних договорів; враховуючи визнання договорів поруки припиненими підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості не існує. Представник позивача зазначив, що розрахунок заборгованості в повній мірі відповідає умовам кредитних договорів, підтверджений наданими доказами, а саме виписками за кредитними договорами, меморіальними ордерами на видачу коштів. Збільшення процентної ставки на прострочену суму основного боргу та відповідні нарахування здійснювались після належного сповіщення про це позичальника, при цьому пеня розрахована за останній рік. Графіки погашення кредитів складались у відповідності з нормативно-правовими актами, які діяли на момент укладення кредитних договорів. Заборгованість за кожним з кредитних договорів яка виникла станом на 25.03.2015 має стягуватись з відповідачів саме солідарно, так як до цієї дати договори поруки були чинними. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: 07.12.2006 між Банком та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11091384000 за яким останньому під зобов'язання щомісячно, у встановлені договором строки здійснювати повернення коштів, а також сплачувати нараховані відсотки, наданий кредит в сумі 45675,00 доларів США строком до 07.12.2021 під 11,3% річних (т. 1, а.с. 45-49). 24.12.2007 між тими ж сторонами укладений договір про надання споживчого кредиту № 11275062000 за яким [PERSON] отримав кредит у 24000 доларів США строком до 22.12.2017 під 13,9% річних. За додатковою угодою № 1 до даного договору перенесено кінцевий термін повернення кредиту до 22.12.2027, а додатковою угодою № 2 змінено схему погашення кредиту, а саме встановлено обов'язок здійснення аутентичних платежів в розмірі 275 доларів США 24 числа кожного місяця (т. 1, а.с. 17-34). Виконання зобов'язань 1-го відповідача перед позивачем забезпечено договорами поруки № 72515 від 07.12.2006 та № 168848 від 24.12.2007 з [PERSON], за якими остання зобов'язалась відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і 1-й відповідач за обома кредитними договорами, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені і штрафних санкцій, встановлених договорами (т. 1, а.с. 35, 50). Згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.03.2014, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.03.2015, обидва зазначені вище договори поруки визнані припиненими, отже суд приходить до висновку про обґрунтованість позиції представника відповідачів щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку. Припинення договорів поруки свідчить про припинення передбачених ними зобов'язань [PERSON] відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами і не поділяє такі зобов'язання на виниклі до і після їх припинення (т. 2, а.с. 250-257). З погляду на вищевикладене на далі суд розглядає правовідносини, що склались між Банком та 1-м відповідачем. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно належить до виконання в цей строк. В силу ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків. Посилання відповідача про невідповідність наданих позивачем розрахунків заборгованості дійсним обставинам справи, відсутність первинних документів на їх підтвердження не є вірними, так як матеріали справи містять меморіальні ордери на підтвердження видачі кредитних коштів 1-му відповідачу, повну виписку за кредитними договорами (т. 2, а.с. 109-157, 191, 192). Не можна погодитись з думкою представника відповідачів щодо незаконного застосування підвищеної процентної ставки при розрахунку заборгованості за відсотками за Кредитним договором № 2, так як на протилежне вказує наступне: розділом 5 кредитного договору № 11275062000 від 24.12.2007 закріплений порядок зміни процентної ставки та підстави такої зміни в сторону збільшення в разі настання будь-якої з обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2. договору. При цьому зазначено, що Банк може збільшити розмір процентної ставки повідомивши про це позичальника не пізніше ніж за 14 днів до дати такого збільшення шляхом направлення поштою за адресою останнього відповідного рекомендованого листа. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, в зв'язку з чим Банком на адресу позичальника відповідно до п. 7.6., 8.2. даного договору 25.02.2008 направлено повідомлення про нарахування на прострочену суму основного боргу вдвічі збільшених процентів (т. 2, а.с. 158-160). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги дотримання позивачем умов діючого законодавства як при укладенні кредитного договору № 11275062000 від 24.12.2007 та наступних додаткових угод до нього, в тому числі стосовно складання графіку погашення кредиту, так і при розрахунку заборгованості за ним, в тому числі стосовно пені, суд вважає вимоги Банку про стягнення виниклої за даним договором заборгованості, яка становить 42105,57 доларів США, і складається з заборгованості по поверненню кредиту в сумі 21799,32 долара США, прострочених відсотків в сумі 20306,25 доларів США та пені в сумі 143380,16 грн. цілком законними (т. 1, а.с. 20-34; т. 2., а.с. 88-100). Аналогічні умови щодо порядку та підстав зміни розміру процентної ставки закріплені в п. 9.2. кредитного договору № 11091384000 від 07.12.2006, проте збільшення процентної ставки вдвічі за даним договором виконано Банком всупереч передбаченого порядку: Банком не надано жодного доказу, який би підтверджував направлення позичальнику відповідного повідомлення. Вказане свідчить про безпідставність застосування Банком вдвічі збільшеного розміру процентної ставки і, як наслідок, - про невірний розрахунок заборгованості за відсотками та пенею за несвоєчасну їх сплату. Разом тим це не спростовує законність вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості, яка складає 39381,15 доларів США і пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 118856,75 грн., що підтверджується відповідними розрахунком, випискою по кредиту і не суперечить наданим представником відповідачів квитанціям (т. 2, а.с. 75-87, 133-157; т. 1, а.с. 173-187). Прострочена заборгованість за відсотками по Кредитному договору № 1, що підлягає стягненню з [PERSON], має розраховуватись виходячи з ставки у 11,3% річних, що передбачено п. 1.3. договору. Так, 11,3% від заборгованості в сумі 39381,15 доларів США складає 4450,06 доларів США, тобто 4450,06 доларів США мав би сплатити позичальник за кожен рік користування кредитним коштами в сумі 39381,15 доларів США, що становить 12,19 доларів США на день. З 10.02.2009 - дата формування заборгованості за кредитом на суму 39381,15 доларів США, до 09.04.2015 - кінцева дата формування заборгованості відповідно до розрахунку та вимог позивача, минуло 2248 днів, виходячи з чого прострочена заборгованість за відсотками складає 27403,12 доларів США (12,19 доларів США х 2248 днів), яка має бути стягнута з [PERSON] Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази дають судові підстави для часткового задоволення вимог Банку і стягнення з [PERSON] на користь Банку за договором № 11091384000 від 07.12.2006 - 66784,27 доларів США та 118856,75 грн., а за договором № 11275062000 від 24.12.2007 - 42105,57 доларів США та 143380,16 грн. Судові витрати мають бути стягнуті з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial