Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк», яке на підставі наказу Міністерства фінансів України «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» № 519 від 21 травня 2018 року змінило тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, а назву з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 03 липня 2013 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 3 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Також позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В зв`язку з цим при зміні кредитного ліміту позивач АТ КБ «ПриватБанк» керувався п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім цього, розмір відсотків за користування кредитом встановлений «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Так, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на 30 квітня 2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 78 582 гривні 75 копійок, яка складається з наступного: 7 510 гривень 62 копійки - заборгованість за кредитом; 63 566 гривень 98 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 286 гривень 92 копійки - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 3 718 гривень 23 копійки - штраф (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. В зв`язку з викладеним позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 78 582 гривні 75 копійок, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 600 гривень. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Лещенко Д.Ю., який діє на підставі довіреності № 9589-К-О від 10 листопада 2017 року, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, проте відповідно до ч. 1 ст. 287 та п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, її неявка до суду не перешкоджає розгляду справи, оскільки з`явився її представник - адвокат Мізюк С.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 49 від 14 жовтня 2018 року, а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4325 від 30 травня 2012 року, який в судовому засіданні пояснив наступне. [PERSON] не заперечує проти того, що 03 липня 2013 року між нею та позивачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого вона отримала кредит. В той же час, сторона відповідача зазначає, що сума кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, отримана [PERSON] , становить саме 3 700 грн., в зв`язку з чим саме з цієї суми необхідно виходити під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, а не як вимагає позивач - з суми 7 510 грн. 62 коп. Що стосується відсотків за користування кредитом, то представник відповідача вказує, що оскільки під час укладення кредитного договору розмір відсотків за користування кредитом був визначений ставкою 30% річних, то й обчислювати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом необхідно, виходячи саме з цієї ставки. Щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу - Мізюк С.В. зазначив, що враховуючи, що м. Слов`янськ Донецької область, де зареєстрована та постійно проживає відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, натомість Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на нарахування таким особам пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами введено мораторій, то позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовний вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 03 липня 2013 року відповідачем по справі [PERSON] було особисто підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6). З цієї Заяви слідує, що [PERSON] ознайомилася та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Своїм підписом вона виражає свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до цієї заяви та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також проти чого не заперечує й сторона відповідача [PERSON] отримала кредитну картку з відновлюваним типом кредитної лінії з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць або 30% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (а.с. 90, 103), а також виписки по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 99) вбачається, що 03 липня 2013 року, тобто на день отримання відповідачем вищенаведеної кредитної картки кредитний ліміт по ній становив 0 гривень, а 17 жовтня 2013 року його було збільшено до розміру 3 700 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з вимогами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 статті 628 та статтею 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві, суд приходить до переконання про укладення сторонами саме кредитного договору та отримання в зв`язку з цим відповідачем кредитної картки з відновлюваним типом кредитної лінії з кредитним лімітом 0 гривень, який 17 жовтня 2013 року було збільшено до розміру 3 700 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць або 30% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Статтею 525 ЦК України закріплено правило, за яким одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 липня 2013 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30 квітня 2017 року, вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 7 510 гривень 62 копійки, яка складається з поточної заборгованості за кредитом у сумі 3 520 гривень 37 копійок, та простроченої заборгованості за кредитом у сумі 3 990 гривень 25 копійок. Разом з тим, вищевказаний розмір заборгованості за тілом кредиту не відповідає розміру кредитного ліміту, зазначеному у довідках про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (а.с. 90, 103), а також виписці по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 99), відповідно до яких він становить 3 700 гривень. Поряд з цим, пунктом 1.1.1.45 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, долучених до матеріалів справи (а.с. 9), кредитний ліміт визначено як розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та повернення. Таким чином, оскільки кредитний ліміт, встановлений позивачем відповідачу 17 жовтня 2013 року, тобто розмір грошових коштів, наданих банком клієнту, становить саме 3 700 гривень, а АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду жодного доказу на підтвердження збільшення [PERSON] такого кредитного ліміту, тобто надання грошових коштів у розмірі більшому ніж 3 700 гривень, суд,

Outcome: partial