Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач 02 грудня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач у своєму позові посилалася на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 03 серпня 2002 року. Від сумісного шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у звязку з чим між ними виникали суперечки та сварки. З січня 2016 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає, тому позивач змушена звертатись до суду. Позивач просила суд шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У своїй заяві від 20 січня 2017 року позивач просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у своїй заяві від 20 січня 2017 року просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2002 року, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 570 (а.с. 7). Від сумісного шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у звязку з чим між сторонами виникали суперечки та сварки. З січня 2016 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивач змінила своє прізвище з «Сердюк» на «Сядро» і після розірвання шлюбу бажає залишити зазначене прізвище. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, живе окремо, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. На теперішній час позивач проживає разом зі своїми малолітніми дітьми: сином [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO], займається їх вихованням та утриманням (а.с. 14). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Діти сторін [PERSON] та [PERSON] малолітні, знаходяться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] та [PERSON]. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову, тобто з 02 грудня 2016 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на те, що позивач сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640 грн. (а.с. 2), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved