Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач 04.08.2009 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. У своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 02.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] було підписано кредитний договір № 014/3611/74/79304 від 02.08.2007р., згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 134 995 (сто тридцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) дол. США строком до 02.08.2027р. зі сплатою позичальником 13% річних за користування кредитом. Позичальник, згідно кредитного договору, зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за фактичне використання кредитних коштів щомісячними платежами до 15 числа кожного місяця, кінцевий строк погашення кредиту - 02.08.2027 року. 02.08.2007р. відповідач [PERSON] отримав від позивача 134 995 дол. США. Для забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №014/3611/74/79304 02.08.2007р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було підписано договір поруки. Проте, позичальник не виконував свої зобов'язання за кредитним договором належним чином і не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку, внаслідок чого прострочена заборгованість відповідача перед позивачем станом на 24.07.2009р. склала 166 856 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят шість) дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 278 618 грн. 24 коп. Приморський районним судом м. Одеси 12.10.2010 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги банку були задоволенні у повному обсязі (т.1, а.с.92-93). Ухвалою суду від 20.03.2014 року за заявою [PERSON] заочне рішення Приморського районного суду від 12.10.2010 року по цивільній справі № 2-2791/10 було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судове засідання 19.09.2017 року представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. У матеріалах справи наявні клопотання представника банку (т.1, а.с.80, т.2, а.с.27), згідно яких просив справу розглядати за їх відсутності. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову банку, просила відмовити, пояснила, що відповідачка не підписувала та не укладала з банком спірного договору поруки, про зазначене вже вказувалось у заяві про перегляд заочного рішення суду. Жодних правовідносин між банком та [PERSON] з приводу забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору не виникало. Відповідачкою також були надані до суду письмові заперечення, згідно яких зазначила, що у рамках даної справи була проведена судова почеркознавча експертиза, висновок якої надійшов до суду 01.06.2017 року. Відповідно до результатів проведення експертизи підпис від імені [PERSON] у наданому банку на експертизу договору поруки від 02.08.2007 року виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Отже, висновком експерта встановлено, відповідачка [PERSON] вищевказаний договір поруки не укладала, а відтак жодних домовленостей між ними щодо забезпечення виконання позичальником [PERSON] кредитного договору не було. Отже, вимоги банку до [PERSON] як поручителя є безпідставними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, жодних клопотань до суду не заявляв. Суд з урахування думки особи, яка брала участь у справі, з огляду на розумні строки розгляду справи, зважаючи, що позов поданий ще у 2009 році та немає заяв про відмову від нього, на підставі ст. 169 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності представника позивача та відповідача, сповіщених належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, кредитної справи [PERSON] №15-03/65 «Житло в кредит на вторинному ринку», заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 02.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] було підписано кредитний договір № 014/3611/74/79304 від 02.08.2007р., згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 134 995 (сто тридцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) дол. США строком до 02.08.2027 р. зі сплатою позичальником 13% річних за користування кредитом. Позичальник, згідно з вимогами розділу №5 кредитного договору, зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за фактичне використання кредитних коштів щомісячними платежами до 15 числа кожного місяця, кінцевий строк погашення кредиту - 02.08.2027 року. 02.08.2007р. відповідач [PERSON] отримав від позивача 134 995 дол. США (т.1, а.с. 10-12) Згідно з п. 2.1 Кредитного договору, забезпеченням зобов'язань позичальника перед кредитором є житловий будинок пл.. 172,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] Проте, як вбачається з матеріалів справи, позичальник не виконував свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку. Унаслідок вказаного, у позичальника виникла прострочена заборгованість, що і стало підставою звернення банку з відповідним позовом до суду. Згідно розрахунку, наданого банком, заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 24.07.2009р. склала 166 856 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят шість) дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 278 618 грн. 24 коп., з яких: -1 009 383,46 грн. - заборгованість за кредитом; -3 235,56 грн. - заборгованість за відсотками; -131 381,83 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -134 617,39 грн. - нарахована пеня. Розрахунок боргу наявний у матеріалах справи (т.1, а.с.7). Відповідно до п.3.1 кредитного договору передбачено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. (а.с.10). Відповідно до п. 5.5 кредитного договору відповідач зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення (а.с.11). На підставі зазначених пунктів кредитного договору, банком 08.04.2009р. на адресу відповідача [PERSON] направлено письмову претензію-вимогу про порушення зобов'язання за кредитним договором, але відповідач своїх зобов'язань не виконав і заборгованість не погасив. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, відповідач протягом тривалого часу не виконує свої договірні зобов'язання перед позивачем. На момент розгляду справи доказів погашення кредиту, сплати відсотків, пені у суду немає. Отже, вимоги Банку до [PERSON] як позичальника за кредитним договором є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. При цьому, суд враховує, що у матеріалах справи також наявний договір поруки від 02.08.2007 року, з тексту якого вбачається, що він був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] в забезпечення виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору № 014/3611/74/79304 02.08.2007р. (т.1, а.с.17-18). Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Саме з посиланням на дані положення чинного законодавства та наявний у матеріалах справи договір поруки, банк просив стягнути кредитну заборгованість з [PERSON] як позичальника та [PERSON] як поручителя. Вирішуючи спір в цій частині суд виходить з наступного. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного стану, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч.1 ст. 11 ЦК України). У відповідності до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Як вбачається з письмових заперечень відповідачки, пояснень її представника, факт підписання договору поруки [PERSON] заперечувався. З цього приводу [PERSON] зверталась до правоохоронних органів та згідно повідомлення слідчого відділення Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 03.03.2014 року, було почато досудове розслідування, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст.358 ч.1 КК України (підроблення документів. Печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) та відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №12014160500001655 від 03.04.2014 року (т.1, а.с.119). Ухвалою суду 30.04.2015 року за клопотання відповідачки з цього приводу по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої експерту поставити наступні питання: 1.) чи виконано підпис [PERSON] у договорі поруки від 02.08.2007 року у графі «підпис» особисто [PERSON] чи іншою особою? 2.) чи виконано підпис [PERSON] у договорі поруки від 02.08.2007 року навмисно зміненим почерком? 3.) чи володіє особа, яка виконала рукопис, навичками написання спеціальними шрифтами? 4.) особою якої статті виконано підпис [PERSON] в графі «поручитель» договору поруки від 02.08.2007 року? 5.) до якої групи за віком належить виконавець підпису [PERSON] в графі «поручитель» договору поруки від 02.08.2007 року? До суду 01.06.2017 року надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи судового експерта ОНДІСЕ Міністерства юстиції України №2750/02, складений 24.05.2017 року. З висновку вбачається, що підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу оригінал Договорі поруки від 02.08.2017 року, укладеному між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (кредитор) та [PERSON] (поручитель), розміщений на третьому аркуші у розділі «Поручитель..» праворуч від друкованого запису «Підпис», виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Досліджений підпис від імені [PERSON] виконаний з наслідування підпису (підписам) [PERSON] (а.с.55-59). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, здійснюючі права передбачені ст.. 27, 31 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Між тим, з боку банка не наданого жодного доказу на спростування висновків експертизи, отже суд вбачає, що між банком та [PERSON] не виникли правовідносини із забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №014/3611/74/79304 від 02.08.2007 року. Договір відповідачкою не підписувався, а отже і не був укладений. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про недоведеність вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відносно [PERSON] як поручителя, у зв'язку з чим, зважаючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог банку, пред'явлені до відповідачки [PERSON]. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, на підставі викладеного, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимог банку та стягнути на його користь кредитну заборгованість лише з позичальника - [PERSON]. Крім того, у судовому засіданні доведено, що позивач поніс додаткові витрати на сплату державного мита та витрати на ІТЗ судового процесу, які на підставі викладеного підлягають стягненню лише з відповідача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial