Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 28 460,82 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 16.05.2011 року, а також понесених судових витрат (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.05.2011 року відповідач у ПАТ КБ Приватбанк отримав кредит у розмірі 3 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте, зобовязання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 28 460,82 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити повністю, при цьому посилалась на письмові пояснення (а.с.74-82, 113-117). Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову відповідно до письмових заперечень (а.с.53-54) та додаткових заперечень (а.с.150-151). Відповідач зазначив, що він був клієнтом банку, укладав договори, отримав платіжну картку у 2011 році, по якій були повністю погашені кошти. Однак, кредитної картки у 2012 році не отримував. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст. 1054 ЦК України, на яку посилається сторона позивача в обґрунтування своїх позовних вимог, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615, 629, 1050 ЦК України встановлено, що зобовязання мають виконуватися сторонами згідно умов договору, наслідки невиконання зобовязань. Так, статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11, зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому порядку. Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобовязань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобовязань. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України для всякого правочину. За змістом копій документів вбачається, що [PERSON] підписував анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ Приватбанк від 16.05.2011 року, яка оформлювалася одночасно з видачею позивачем відповідачу платіжної картки (а.с. 6, 132зв.). Встановлено та підтверджено, що в Анкеті-заяві навіть не зазначено бажаний кредитний ліміт (а.с.6). Будь-які інші умови, в тому числі істотні, які є притаманні договору, в даній анкеті-заяві не вказані. Посилання сторони позивача на те, що в анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписана ним анкета-заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком «Договір надання банківських послуг» та те, що відповідач зазначив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, - суд не може прийняти як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений підписом особи. Крім цього, коли мова йде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обовязки, наслідки невиконання зобовязань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України по справі від 11 березня 2015 року №6-16цс15 посилання на внутрішні документи банка (Правила, Положення і т.д.), які не були підписані Позичальником, як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не передбачені безпосередньо кредитним договором, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В даному випадку до матеріалів справи була подана підписана відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Судом враховується і те, що у разі надання відповідачу на ознайомлення Памятки, Умов та правил надання банківських послуг під час оформлення одночасно платіжної картки, банку ніщо не заважало надати вказані документи на підпис відповідачу. Крім цього, зазначене в Анкеті-заяві про розміщення вказаних документів на сайті банку, додатково свідчить про те, що відповідачу їх на ознайомлення при підписанні Анкети-заяви та інших документів на оформлення платіжної картки не надавали. Крім того, судом враховується, що стороною позивача додано до справи Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети-заяви суду не було надано. Крім того, в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не зазначено розмір та види штрафних санкцій, які були використані та наведені в Розрахунку заборгованості за договором б\\н від 16.05.2011 року та подані до матеріалів справи. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не підписана відповідачем, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідачем підписано в 2011 році, але копія паспорту [PERSON], яка надана до матеріалів справи, завірено представником банку 08.08.2016 року (а.с.32). Представник відповідача в судовому засіданні наголошував на тому, що відповідач не знав реальних умов кредитування, а картковий рахунок №5577212706317297 відкритий 16.05.2011 року ним повністю погашений. Щодо відкриття карткового рахунку та отримання платіжної картки №5211537406721402 від 20.03.2012 року відповідач повністю заперечував. Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.4-5) станом на 31.10.2016 року не вказано, що розрахунок проводився саме з карткового рахунку відповідача (не вказується номер карточки), даний розрахунок підкріплений випискою по особовому рахунку, в якому зазначаються номери двох різних карткових рахунків №5577212706317297 та №5211537406721402 з кредитним лімітом 1470,00 грн (а.с.84-91). Згідно довідки від 13.02.2017 року, кредитний ліміт по картрахунку №5577212706317297 змінювався з 300 грн до 1 470 грн (а.с.122 зв). З наданої представником позивача довідки від 03.02.2017 року вбачається, що [PERSON] за кредитним договором від 16.05.2011 року було надано кредитні картки: №5577212706317297, дата відкриття 16.05.2011, терміном дії до 02.2015 року та №5211537406721402, дата відкриття 20.03.2012 року, терміном дії 11.2015 року (а.с.73). Крім того, 10.02.2017 року відповідач [PERSON] звертався до банку з приводу надання йому договору по карті за 2011 рік, але йому було відмовлено з тих підстав, що актуальний договір по карті доступний тільки за 2012 рік (а.с.137). У відповідності до положень ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Враховуючи заперечення сторони відповідача, протокольними ухвалами суду від 23.02.2017 року, 10.03.2017 року та 14.03.2017 року, за клопотанням представника відповідача, було витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» оригінал договору про отримання кредиту [PERSON] Разом з тим, представник позивач у справі протягом усього часу розгляду спору та незважаючи на вимогу представника відповідача, підтриману судом, не надав оригіналів документів: анкети-заяви, памятки, на яких ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтував в позові своє право на вимогу та стягнення з відповідача коштів за кредитним договором б/н від 16.05.2011 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] При цьому зазначила, що наразі відсутній оригінал вказаного договору. Також, не надав представник позивача доказів та підстав видачі відповідачу 20.03.2012 року платіжної картки по вищевказаному кредитному договору, так як термін дії попередньої картки встановлено до 02.2015 року. Крім того, слід зазначити, що у виписці по рахунку, на який посилається представник позивача, як на підтвердження факту отримання та користування відповідачем платіжною карткою №5211537406721402, відображені операції користування кредитною карткою №5577212706317297 19.03.2012 року Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 16.05.2011 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір. Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. Отже, у задоволенні позову слід відмовити за наведених вище обставин. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тобто, недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні, то сплив позовної давності не має значення. Таким чином, суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки у позові відмовлено за недоведеності позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed