Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 05.04.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNІ0G000000011 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 20400 доларів США на термін до 05.04.2021 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним договором. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 16.09.2015 року виникла заборгованість в розмірі 13497,25 доларів США, яку позивач, а також судові витрати, просив стягнути з відповідача. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, скасування заборони на відчуження нерухомого майна, зазначивши, що 05.04.2006 року між ним та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № DNІ0G000000011, у відповідності з яким банк надав йому позику у розмірі 123725,00 грн, що у еквіваленті складало 20400 доларів США строком на 15 років, а він зобовязався повертати борг частками щомісячно 261,63 долара США. Договором передбачена сплата за користування кредитом щомісячно 1,09 %. Вважає, що договір споживчого кредиту є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним, що і є причиною виникнення спору. У забезпечення цього кредитного договору 05.04.2006 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого він та його донька [PERSON] передали належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] в іпотеку. [PERSON] зазначає, що банком йому не було надано письмовий документ із зазначеними у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» умовами. У договорі споживчого кредиту немає детального розпису загальної вартості кредиту, що не відповідає ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Визначити з будь-якого пункту договору кредиту суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів, яку потрібно буде сплатити за весь час дії договору, неможливо. В порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Договір не відповідає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. п. 3.2, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Договір не містить жодних положень щодо умов зменшення процентної ставки, а тільки право банку на її збільшення. А тому позивач просив суд визнати недійсним договір споживчого кредиту № DNІ0G000000011 від 05 квітня 2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнати недійсним договорі іпотеки жилого приміщення квартири [ADDRESS] від 05 квітня 2006 року, укладений між сторонами та скасувати заборону на відчуження даної квартири. У судовому засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки вважала, що кредитний договір відповідає законодавству, чинному на час його укладення. Також , просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, підтримав свої позовні вимоги, не заперечував факт отримання грошових коштів в кредит та посилався на той факт, що ним за його підрахунками повністю кредит погашений. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 квітня 2006 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNІ0G000000011 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20400 доларів США на термін до 05.04.2021 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним договором. Факт отримання кредитних коштів у валюті кредиту підтверджується меморальним ордером №1 від 05.04.2006 року та випискою з кредитного рахунку №22134050201034, відповідно до п.1.2 умов кредитного договору. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 16.09.2015 року виникла заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 12436,42 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 945,30 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 115,53 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до постанови № 5 Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Тому, зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБак» вищевказану заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 13497,25 доларів США. Що стосується позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», то суд приходить до наступного. Відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, жодною із сторін до та після укладення кредитного договору не було висловлено незгоди з умовами спірного договору, не визнано в судовому порядку договір недійсним та не відкликано згоду на укладення договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Факт підписання [PERSON] кредитного договору свідчить про згоду останнього з його умовами, на які посилається позивач, як на підставу визнання кредитного договору недійсним. Згідно п.1.1 договору встановлено, що періодом сплати вважати період з 21 по 28 кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 261,63 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором,що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Також, у вищевказаному пункті договору вказано, що кредит надається на купівлю квартири у розмірі 20400 доларів США ,зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто 1.09 % * 12 місяців = 13,08 % річних. П.3.11 договору передбачена можливість дострокового погашення кредиту та умови для цього. Таким чином, кредитний договір повністю відповідав вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладання договору. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що [PERSON] до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що позивач був обізнаний про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за Договором. Посилання [PERSON] в судовому засіданні на погашення заборгованості належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України суду не підтверджені, наявність заборгованості перед банком ним не спростована. Крім того, у своїй позовній заяві він посилається на норми законодавчих актів, які не діяли на час укладання спірного кредитного договору. У звязку з безпідставністю вимог останнього щодо визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження іпотечного майна. Отже, суд вважає, що у звязку з вищевикладеним позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження та законного обґрунтування в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Outcome: approved