Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHLGA00000689 у розмірі 400 000,00 доларів США, якими встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами, у 1,27% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, з кінцевим терміном погашення 30.03.2010 року. На виконання своїх обовязків позивачем 30.03.2007 року було перераховані кошти відповідачеві згідно заяви на видачу готівки №1. [PERSON] зобовязалася здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати з 20 по 25 число кожного місяця, включаючи відсотки, комісію та інші витрати, передбачені договором. [PERSON] порушує строки повернення заборгованості за кредитом, порушує строки сплати нарахованих відсотків, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість. Позивач вважає, що невиконання умов договору є істотним порушення, внаслідок чого заборгованість [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» за кредитним договором станом на 22.09.2014 року становить 175722,60 доларів США, що еквівалентно 2 368 740 грн. 65 коп. - в тому числі: тіло кредиту 124606, 08 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 35761, 94 доларів США, сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 15354, 58 доларів США. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2 368 740 грн. 65 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, долучила відповідь ДВС про повне виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, просила у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобовязання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Як встановлено в судовому засіданні, що 30 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHLGA00000689 у розмірі 400 000,00 доларів США, якими встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами, у 1,27% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, з кінцевим терміном погашення 30.03.2010 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» у 2009 році звернулося до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №DNHLGA00000689 від 30.03.2007 року у розмірі 3\~318\~161 грн. 91 коп. Згідно з квитанцією №10 Tr №634596435 від 24.09.2010 року на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 20\~000,00 доларів США. 18.01.2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». 14 травня 2012 року відповідачка частково погасила заборгованість за кредитним договором у розмірі 2\~992\~255 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №1С Tr №CSHXCS00000010648892321. Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Про це також свідчить практика Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах №6-4841св15 від 13.05.2015 року та №6-15565св15 від 15.07.2015 року. Отже, на момент звернення позивача до Баушкінського районного суду м.Дніпропетровська, відповідачем було частково виконано грошове зобовязання за Кредитним договором у розмірі 2\~992\~255 грн. 00 коп. на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2011 року про стягнення з відповідачки на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості у розмірі 3\~318\~161 грн. 91 коп. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Рішенням Конституційного суду України № 7-рп/2001 від 30 травня 2001 року встановлено, що наголошуючи на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, Конституція України встановила, що склад правопорушення як підстава притягнення особи до юридичної відповідальності та заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначаються виключно законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, та бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed