Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. В позові зазначається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.02.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000, 00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобовязання за вказаним договором у розмірі 1000,00 гривень були забезпечені укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] договором поруки № 01/АZ від 02.07.2015 року. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] не виконав у звязку з чим має заборгованість перед банком у розмірі 5936,78 дол. США, що за курсом 21,43 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.08.2015 року складає 127 199, 66 грн. Зазначену вище суму заборгованості а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь, а з відповідача [PERSON] 1000 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду свої заперечення в яких просив у задоволенні позову відмовити, а також заяву в якій просив застосувати до позовних вимог позовну давність. Відповідач [PERSON] своєчасно повідомлений про день, час та місце слухання справи, до суду не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.02.2007 року між відповідачем [PERSON] та позивачем ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір № б/н відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2000, 00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з матеріалів справи заявка на отримання кредитного ліміту на картку була подана 07.02.2007 р. та отримана відповідачем [PERSON] Термін дії картки становить до 02.2009 року (а.с.51). Договір поруки № 01/АZ між [PERSON] та позивачем було укладено 02.07.2015 року, тобто вже після закінчення строку дії кредитної картки. За яких умов та з яких підстав після закінчення строку дії основної угоди та після сплину строку позовної давності був укладений договір поруки позивач не зазначає, що ставить під сумнів правомірність укладення такого договору та свідчить про його фіктивний характер. З огляду на вищевикладене суд вважає можливим застосувати до позовних вимог позовну давність, а посилання позивача на договір поруки вважає безпідставним. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що строк дії картки закінчився ще в лютому 2009 року, крім того відповідач [PERSON] зазначає в своїх запереченнях що кредит погасив в повному обсязі та навіть переплатив суму грошових коштів, які отримав від позивача. Позов було подано до суду 03.11.2015 р. тобто через три роки після закінчення строку передбаченого законом для звернення до суду. Доказів, що строк позовної давності пропущено з поважних причин позивачем не надано. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи зазначені обставини, а також ту обставину, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не довів тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed