Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач, 04 листопада 2014 року, звернулася до суду з позовом до відповідача, про визнання права власності на нерухоме майно - будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач посилалася на те, що з червня 1977 року проживає та користується будинком [ADDRESS], що належав [PERSON]. У 1978 році вона цей будинок купила, сплативши 300 грн. дочці [PERSON], яка свою матір забрала проживати да себе. Після того, як вона передала гроші за будинок - дочка [PERSON] передала їй документа на будинок. З приводу користування будинком до неї ніхто ніяких претензій не пред»являв. В теперішній час вона продовжує відкрито користуватися цим будинком, однак не може належним чином оформити документи на нього. Статтею 344 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майно протягом десяти років, то вона набуває право власності на це майно. Просить задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Згідно акту від 22 грудня 2014 року, складеного депутатом Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], який придбала у [PERSON] за 300 грн.. Згідно довідки про склад сім»ї №1566 від 03 листопада 2014 року Слобідської селищної ради, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], правові документи на який знаходяться в стадії виготовлення. Вислухавши вимоги позивача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що позивач проживає в житловому будинку [ADDRESS] з 1977 року, який вона придбала за 300 грн. у [PERSON]. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частина перша статті 344 ЦК України визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження, тощо), виключає застосування набувальної давності. Обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Водночас, за змістом ч.3 статті 397 ЦК України фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. Як убачається з пояснень позивача та наданих нею документів, остання володіє певним юридичним титулом - придбала спірне житло у його власника. Водночас, позивач доказів того, хто є власником житлового будинку [ADDRESS] не надала. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed