Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], ПП «Укрвінпостач» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 18.06.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 15/04/480-К-07, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 20000,00 доларів США з остаточним поверненням кредиту до 17.06.2017 року, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ПП «Укрвінпостач» в особі директора [PERSON] укладено договір поруки б/н. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем вимог вищезазначених договорів 08.11.2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі № 212/2-5449/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та ПП «Укрвінпостач» про стягнення заборгованості за наведеним вище кредитним договором.16.09.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у вказаному рішенні було виправлено арифметичну помилку. Згідно даного рішення позов банку задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та ПП «Укрвінпостач» на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 15/04/480-К-07 від 18.06.2007 року в розмірі 25108,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.06.2012 року 200682,40 грн. Зазначене рішення суду набуло законної сили 20.11.2012 року. Однак станом на день звернення ПАТ «Універсал Банк» із даним позовом до суду заборгованість відповідачами за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Зважаючи на той факт, що кредитний договір № 15/04/480-К-07 від 18.06.2007 року було укладено в іноземній валюті - доларах США, та те, що курс долара США у гривні в порівнянні з днем подачі позовної заяви про стягнення заборгованості значно зріс і станом на день подання позову 22.12.2014 року) становить 15,8544 грн. за 1 долар США, сума боргу, стягнута з відповідачів рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2012 року в розмірі 25108,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.06.2012 року становила 200682,40 грн., та станом на 22.12.2014 року за офіційним курсом НБУ складає 398085,59 грн., таким чином, із моменту ухвалення рішення Вінницьким міським судом Вінницької області курсова різниця складає 197403,19 грн. (398085, 59 грн. - 200682, 40 грн.), яка й підлягає стягненню з відповідачів. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача Нижник Д.П. вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПП «Укрвінпостач» Маланчук С.А. в судовому засіданні вимоги позову не визнав, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях, додатково суду пояснив, що підставою для звернення до суду є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. В даній справі позовні вимоги банку, фактично полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення вищевказаного судового рішення у зв'язку із знеціненням гривні відносно долара США. Однак ні статтею 16 ЦК України, ні жодним іншим законом, ні умовами укладеного між сторонами кредитного договору не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний ним спосіб. Крім того, в позовній заяві як на підставу правомірності своїх вимог, позивач посилається на вимоги ч. 2 ст.625 ЦК України, однак, курсова різниця яку позивач просить стягнути не є інфляційними втратами чи 3% річних. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, підтримавши пояснення представника [PERSON] Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 15/04/480-К-07, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 20000,00 доларів США з остаточним поверненням кредиту до 17.06.2017 року, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних (а.с. 14-19). 18.06.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ПП «Укрвінпостач» в особі директора [PERSON] укладено договір поруки б/н, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з кредитного договору № 15/04/480-К-07 від 18.06.2007 року (а.с. 20). 08.11.2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі № 212/2-5449/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та ПП «Укрвінпостач» про стягнення заборгованості за наведеним вище кредитним договором (а.с. 6-10). 16.09.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у вказаному рішенні було виправлено арифметичну помилку (а.с. 12). Згідно вказаного рішення суду позов банку задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та ПП «Укрвінпостач» на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 15/04/480-К-07 від 18.06.2007 року в розмірі 25108,84 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.06.2012 року становить 200682,40 грн. Зазначене рішення суду набуло законної сили 20.11.2012 року, а ухвала про виправлення описки - 22.09.2013 року. Як вбачається з відповіді Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції від 18.03.2015 року, наданої на запит суду, вищевказане рішення суду не виконано. В даній справі позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» фактично полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення вказаного судового рішення у зв'язку із знеціненням гривні відносно долара США. Способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, до них відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак ні ст. 16 ЦК України, ні жодним іншим законом, ні умовами укладеного між сторонами договору позики не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний ним спосіб. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу. Отже, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Крім того, в позовній заяві як на підставу правомірності своїх вимог, позивач посилається на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, курсова різниця яку позивач просить стягнути з відповідачів, не є інфляційними втратами чи 3% річних в розумінні ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed