overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач 03 березня 2014 року звернувся до відповідачки з позовом про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що шлюб з відповідачкою зареєстрували 07 серпня 2010 року , від спільного життя дітей не мають. Подружні відносини з відповідачкою припинили в січні 2014 року за тими обставинами, що між ними постійно виникали свари, скандалили по різним причинам, вони не розуміли один одного, не могли спільно вирішувати питання подружнього життя, суперечили друг другу. Такі обставини в сім'ї призвели до відчуження, втрати любові та поваги, небажанню зберігати та підтримувати нормальні шлюбні відносини. Вони проживають окремо, відносин не підтримують. Вважає, що шлюб розпався і зберегти його неможливо. Суперечок про розподіл майна не має. Відповідачка позов визнала. Питання про зміну прізвища не ставить. Суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 2010 року, від спільного життя дітей не мають. Сторони припинили подружні відносини в січні 2014 року, мешкають окремо, відносин не підтримують, наполягають на розірванні шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що сім'я сторін розпалася та не може бути поновлена. Суперечок про розподіл майна не має. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить маючим істотне значення інтересам кожного з них. За такими обставинами шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач 03 березня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 31.10.1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] Але через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, у зв'язку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 31.10.1997 року. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у його відсутність (а.с.22). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність (а.с.20). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 жовтня 1997 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №387), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради Одеської області (а.с.3). Від цього шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, оскільки сторони не проживають разом фактично з середини 2013 року, спільне господарство не ведеться, позивач проживає з іншою жінкою, з якою в подальшому бажає зареєструвати свої відносити, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач 03 березня 2014 року звернувся до суду та просить зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме, житлового будинку [ADDRESS], мотивуючи тим, що має у власності зазначений житловий будинок й має намір ним розпорядитись, але до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесені відомості про заборону на відчуження житлового будинку, що унеможливлює подальше розпорядження ним. В судове засідання сторони не з'явились, але просять справу розглянути без їх участі, представник відповідача Овруцької ДНК щодо задоволення позову не заперечує; представник відповідача Реєстраційної служби Народицького РУЮ надіслав заперечення, зазначивши, що не погоджується з вимогами, викладеними у позовній заяві, оскільки не визнає себе відповідачем у справі. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №254 від 30.09.1989 року. В 1971 році між позивачем та Народицьким відділенням Держбанку укладено кредитний договір на будівництво житлового будинку. У зв'язку з наявністю боргу за кредитними зобов'язаннями на підставі повідомлення Народицького відділення Держбанку від 01.06.1972 року Овруцькою державною нотаріальною конторою 28.03.2006 року накладена заборона на відчуження будинку за реєстраційним №3023931. З листа Територіального відокремленого безбалансового відділення №1005/03 філії-Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 17.04.2014 року №278 вбачається, що згідно зазначеного вище кредитного договору від 1971 року, укладеного між позивачем та «Ощадкасою» УРСР, правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», погашено усі зобов'язання, в тому числі кредиту та процентів за ним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Пунктом 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року визначено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували вимоги позивача та унеможливлювали зняття заборони по відчуженню вказаного житлового будинку відповідачами не надано. На підставі зазначеного й враховуючи те, що [PERSON] не має заборгованості перед банком за договором кредиту на будівництво житлового будинку, суд дійшов переконання, що Овруцьку державну нотаріальну контору слід зобов'язати зняти заборону відчуження житлового будинку. З огляду на викладене, в задоволенні позову до реєстраційної служби Народицького районного управління юстиції в Житомирській області слід відмовити за безпідставністю. Позивач сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач 03 березня 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2011 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено. Незважаючи на те, що з відповідачем проживають за однією адресою спільне господарство не ведеться. Родина розпалась з причини того, що сторони не знаходили взаєморозуміння між собою. Вона прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з*явилась, надала до суду заяву, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, просила прізвище після розірвання шлюбу просила змінити на дошлюбне «[PERSON]», справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з*явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстровано 15.02.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 15.02.2011 року за №17 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області, зберегти неможливо з причини того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння у різноманітних сферах подружнього життя, що свідчить про те, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач 03 березня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що уклав шлюб з відповідачем 17 листопада 2012 року. Шлюб зареєстрований у виконавчому комітеті Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 47. Від спільного подружнього у них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17 листопада 2012 року. Шлюб зареєстрований у виконавчому комітеті Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 47. /а.с. 6/ Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. /а.с. 7/ Встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач 03 вересня 2014 року звернулась до Малинського районного суду з позовом до відповідача. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку ( доходів ) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні вимоги підтримала повністю. Пояснила, що діти знаходяться на її повному утриманні. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає , хоча працює бурильником в МПП « Комета » с. Буки Малинського району та має реальну можливість таку допомогу надавати. Відповідач позов визнав повністю , просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному позивачем. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копіями свідоцтв про народження дітей підтверджується , що їх батьком є відповідач.( арк..с. 4-5). Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . В Постанові Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 « Про судове рішення » зазначено , що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб , тому судом приймається визнання позову відповідачем. У відповідності до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач 03 вересня 2014 року звернулась до суду з вимогами до відповідача. В судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву в якій позов підтримала повністю, просить розглянути справу без її участі. Зазначила у позові , що після смерті сина залишилась спадщина на садовий будинок [ADDRESS] . Будинок належав її сину [PERSON] , який помер [INFO], на підставі договору купівлі - продажу садового будинку від 06 вересня 2009 року. Позивач після смерті сина звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , однак отримати спадщину не в змозі , оскільки не проведена державна реєстрація нерухомого майна. Відповідач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій позов визнала повністю, просить розглянути справу без її участі. Дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був сином позивача по справі. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( арк. 5 ) та копією свідоцтва про народження померлого ( арк.с. 6). З договору купівлі - продажу садового будинку від 06 вересня 2009 року видно , що [PERSON] продала , а [PERSON] купив садовий будинок [ADDRESS]. ( арк.с. 12). 19 грудня 2013 року [PERSON] звернулась з завою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] до Малинської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса від 26 серпня 2014 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на успадковане майно. При таких обставинах суд приходить до висновку , що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач 03 вересня 2014 року звернулася в суд з позовом про визнання права власності на майно, в якій посилаються на те, що будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали - прадід позивача [PERSON] - голова двору, [PERSON]- дружина. Дане господарство належало їм на праві спільної сумісної власності і кожному з них належало по 1/2 частині вищевказаного будинковолодіння. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадщину після його смерті прийняла дружина померлого- [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] Після її смерті спадщину прийняла позивачка, оскільки вона є спадкоємцем згідно заповіту. Однак вона не взмозі оформити спадщину, оскільки правовстановлюючий документ втрачено, просить суд визнати за нею право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. В судове засідання, позивач не зявилася, подала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі і просить його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю і проти задоволення позову не заперечує, просить справу розглядати без їх участі. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не проводилося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з підстав викладених позивачкою у позовній заяві. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] Станом на 01 липня 1990 року у вказаному будинковолодінні були зареєстровані та проживали - [PERSON] - голова двору, [PERSON]- дружина. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. Спадщину прийняла позивачка, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім того, підставність позову підтверджується наступними матеріалами справи: копією заповіту від 07.06.2007 року, довідкою Виноградської сільської ради від 28.07.2014 року № 285; випискою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.07.2014 року № 47054; копією технічного паспорта. Крім того, відповідач даний позов визнав повністю і проти його задоволення не заперечила, а тому беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що даний позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 328, 376, 392, 1234, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач 03 вересня 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом, у якому зазначав, що 06 жовтня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через те, що не зійшлись характерами та відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідачка у підготовче засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та згоду з позовом. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачка визнала позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, вважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved