Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 42\~009,13 грн. боргу за кредитним договором від 20.02.2014. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 5 604,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] свої зобовязання за договором порушила, внаслідок чого її борг станом на 04.03.2017 року дорівнює 42\~009,13 грн. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Так, 20.02.2014 [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» Генеральну угоду про реструктуризацію і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якої банк зобовязався надати кредит в розмірі 5 604,62 грн. строком на шість місяців, процентна ставка дорівнює 0,001% в місяць, штраф за прострочення виконання грошових зобовязань більше ніж 31 день 31\~781,04 грн. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі копії виписки по особовому рахунку суд встановив, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконало та надало [PERSON] 5 604,62 грн. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило в розрахунку заборгованості за договором, що [PERSON] має заборгованість станом на 04.03.2017 в розмірі 42\~009,13 грн., з них: 4 734,62 грн. кредит; 1,45 грн. проценти за користування кредитом; 5 492,02 пеня; 31 781,00 грн. штраф. Обґрунтованість та правильність розрахунку, окрім визначення розміру заборгованості з пені, підтверджується наданими доказами: Генеральною угодою про реструктуризацію і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, випискою по особовому рахунку. Щодо зазначеного позивачем розміру заборгованості з пені, то, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що ставка пені дорівнює 4 % на місяць, хоча в ч. 3 ст. 549 ЦК України надано визначення, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а не за місяць. Окрім того в Генеральній угоді про реструктуризацію і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт не зазначено розміру пені, а наданий позивачем витяг із умов та правил надання банківських послуг на підтвердження узгодженого сторонами розміру пені не містить підпису відповідача, тому суд не бере його до уваги. За таких обставин позивач не довів правильність визначення розміру заборгованості з пені, тому вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню. Більше того, в постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 Верховний Суд України зробив висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Враховуючи висновок Верховного Суду України щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, викладений у його постанові № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року, про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, суд вважає, що розмір штрафу підлягає зменшенню до 10\~000,00 грн. у звязку з тим, що він значно перевищує розмір боргу за кредитом та процентами. Враховуючи вищезазначені обставини з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 14 736,07 грн. боргу за кредитним договором, з них: 4 734,62 грн. кредит, 1,45 грн. проценти за користування кредитом, 10 000,00 грн. штраф. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору.

Outcome: partial