Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно укладеного договору №б/н від 15.11.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.10.2013 року становить 17 906,29 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3 543,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 13 033,58 грн., а також штрафів у фіксованій частині - 500 грн., та процентної складової - 828,87 грн. Дану суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 229,40 грн. Представник позивача Тимчик Б.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17 906,29 грн. за кредитним договором б/н від 15.11.2005 року та судові витрати. Додатково суду пояснив, що станом на 08.10.2013 року заборгованість за кредитом складає 3 543,84 грн. Вказана сума була і поточною і простроченою заборгованістю станом на 08.12.2007 року, тобто дату коли відповідачем здійснено останній платіж по договору. Також пояснив, що 27.09.2009 року, згідно виписки по особовому рахунку, була проведена операція по поверненню штрафу за прострочку більше 30 днів в сумі 808,31 грн. Дана банківська операція проведена без участі особи, самостійно банком. Вважає, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору не закінчився, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Додатково суду пояснив, що ним та його довірителем не заперечується факт укладення кредитного договору. Вважає, що із закінченням строку дії картки закінчився строк дії договору. Зазначив, що 08.12.2007 року його довіритель вніс останній платіж згідно договору. Після цієї дати ним не вчинялось жодних дій щодо погашення кредиту. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду України у даній категорії справ, вважає, що права позивача були порушені в той момент, коли стало відомо про невиконання боржником зобов'язань по договору - невнесення ним чергового платежу. Враховуючи, що останній платіж за кредитом мав місце 08.12.2007 року просив застосувати строки позовної даності у даному спорі та відмовити в позові. Крім того, просив стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 1 000,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 15.11.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно якого останньому був наданий кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-10). Відповідно до п.3.1-3.3 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банку клієнту кредитної картки, клієнт своїм підписом у заяві та пам'ятці клієнта посвідчує укладення договору між банком про надання банківських послуг, шляхом надання відповідної суми кредитного ліміту. Згідно п.3.17, п.5.2, п.6.9 вказаних умов та правил, при наявності у клієнта прострочення по кредитному ліміту, а також відсоткам за користування кредитним лімітом, банк має право: після закінчення строку вкладу, вклади та нараховані відсотки перечислити на відповідний картковий рахунок клієнта або розірвати даний договір. Також у випадку порушення держателем встановлених законодавством України вимог та умов даного кредитного договору, банк має право призупинити дію кредитної картки та визнати картку недійсною до моменту погашення заборгованості, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у відповідній визначеній банком частині у випадку невиконання держателем своїх кредитних зобов'язань згідно кредитного договору. У разі виникнення заборгованості, держатель зобов'язаний протягом 30 днів з моменту її виникнення погасити дану заборгованість. Відповідно до п.п.6.5, 8.6 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим договором, однак в порушення вимог кредитного договору, не виконав взятого на себе зобов`язання, в наслідок чого станом на 08.10.2013 року за ним рахується заборгованість в сумі 17 906,29 грн. яка, згідно наданого позивачем розрахунку складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3 543,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 13 033,58 грн., а також штрафів у фіксованій частині - 500 грн., та процентної складової 828,87 грн.(а.с.4-5). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Як вбачається із матеріалів позову, зокрема п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на такий самий строк. Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Згідно ксерокопії кредитної картки відповідача строк дії картки встановлений до вересня 2008 року (а.с.49). Заява позичальника про припинення дії договору в матеріалах справи відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо умов про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Разом з тим, суд приходить до висновку про застосування у даному спорі строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки із строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Відповідно до заяви про отримання кредиту від 15.11.2005 року, у ній визначено порядок погашення заборгованості за кредитним лімітом, що полягає в обов'язку позичальника перераховувати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. З розрахунку заборгованості по кредиту станом на 08.10.2013 року вбачається, що строк погашення заборгованості за кредитом в розмірі 3543,84 грн. настав 08.12.2007 року. До вказаної дати відповідач мав заборгованість по тілу кредиту як прострочену, так і поточну. Таким чином, з моменту прострочення сплати тіла кредиту - 08.12.2007 року до моменту звернення банку з позовом - 13.12.2013 року встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплив. При цьому суд вважає, що строк позовної давності не перервався 27.09.2009 року, оскільки відповідач будь-яких дій щодо виплати боргу не вчиняв, а списання коштів за повернення штрафу за прострочку в сумі 808,31 грн. без його відома не може вважатися перериванням перебігу позовної давності. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), про причини пропуску строку давності представник позивача не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив його поновити, а представник відповідача наполягає на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.01.2014 року адвокат [PERSON] взяв на себе зобов'язання представляти інтереси [PERSON] в Тростянецькому районному суді під час розгляду справи по суті, надання консультацій, підготовку документів. Сума оплати на виконання доручення - встановлена 1 000,00 грн. (а.с.32). Відповідно до наданої суду квитанції від 13.01.2014 року [PERSON] було оплачено адвокату [PERSON] надані ним правові послуги в сумі 1 000,00 грн. (а.с.34). Згідно матеріалів даної справи, а саме журналів судових засідань, за участю даного захисника відбулись судові засідання 07.02.2014 року, 21.02.2014 року, 11.03.2014 року, 20.03.2014 року, 27.03.2014 року. Підготовлено клопотання захисником [PERSON] в інтересах [PERSON] (а.с.36). Відповідачем та його представником надано акт про надання юридичних послуг від 27.03.2014 року, відповідно до якого сторони в особі замовника [PERSON] та адвоката [PERSON] підтвердили надання та отримання послуг на суму 1 000,00 грн. (а.с.88). Відповідно до додатку №1 до Договору про надання юридичних послуг від 31.01.2014 року тарифна сітка погодинної оплати послуг адвоката [PERSON] становить 350,00 грн. за одну годину роботи (а.с.33). Однак, відповідачем [PERSON] та його представником не було надано суду акту виконаних робіт адвокатом, з якого б вбачався обсяг часу і роботи, виконаної адвокатом по даній справі. Разом з тим, судом враховано пророблену адвокатом роботу по даній справі, кількість та тривалість судових засідань, що в загальному тривали 2год. 30 хв., вимоги Закону України від 20.12.2001 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст.1 якого розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А тому, відшкодуванню на користь відповідача з позивача підлягають витрати на правову допомогу адвоката в повному розмірі - 1 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved