Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року в загальному розмірі 431562,52 грн., стягнення судових витрат. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.08.2014 року було зупинено провадження та призначено судово-економічну експертизу. Після повернення матеріалів цивільної справи із експертної установи ухвалою суду від 03.11.2014 року було відновлено провадження. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22.01.2015 року було зупинено провадження у справі до завершення розгляду по іншій цивільній справі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.11.2015 року було відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомив, представник відповідача неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи без підтвердження підстав неможливості її участі, що трактується судовм як затягування розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором про надання споживчого кредиту №11081506000 від 21.11.2006 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надало кредит [PERSON] у розмірі 76049,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.11.2016 року.(а.с.5-15). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 09.12.2015 року заборгованість по кредиту становить 51756,29 швейцарських франків, з яких 34877,82 швейцарських франки заборгованість по кредиту, 16878,47 швейцарських франків заборгованість по процентах за користування кредитом, та 423956,91 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких 267870,63 грн пеня по тілу кредиту, 156866,28 грн пеня по процентам. (а.с.125-139). Згідно п.5.3 договору при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позивальником зобовязань за договором банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів, комісій. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 51756,29 швейцарських франків за кредитом, з яких 34877,82 швейцарських франки заборгованість по кредиту, 16878,47 швейцарських франків заборгованість по процентах за користування кредитом, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому представником позивача до матеріалів позову долучено банківську ліцензію, яка надає право позивачу здійснювати операції із валютними цінностями, а тому суд приходить до висновку, що слід стягнути заборгованість в іноземній валюті. Тому доводи відповідача викладені в запереченні про неможливість стягнення заборгованості в іноземній валюті є безпідставними. Стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 423956,91 грн., суд звертає увагу на наступне. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 7.1 договору банк може використовувати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання. Як встановлено судом, [PERSON] останню проплату по кредитному договору здійснив 20.01.2012 року (а.с.127). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до закінчення місяця, наступного за звітним, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що право вимоги сплати пені у позивача виникло 23.02.2012 року, а строк позовної давності по пені сплив 23.02.2013 року. Натомість позовна заява подана позивачем до суду лише 03.03.2014 року, тобто за межами строку позовної давності. При цьому в поданих до суду запереченнях на позов відповідач просив застосувати строк позовної давності. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Саме таку правову позицію висловлено у справі № 6-116-цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року З врахуванням застосованої відповідачем позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 423956,91 грн. до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial