Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.04.2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконала у зв'язку з чим станом на 30.06.2015 року має заборгованість - 28903,16 грн., яка складається з наступного: 6494,98 грн. - заборгованість за кредитом; 15992,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4801 грн. - заборгованість за пенею та комісією, та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), -1364,44 грн., - штраф (процентна складова). Вказані суми позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.17, 22, 32, 40). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с.34-35). Додатково суду пояснила, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500 грн., позивач не надав доказів на підтвердження збільшення кредитного ліміту, тому заборгованість по тілу кредиту в розмірі 6494,98 є необґрунтованою та не відповідає дійсності. Нарахування процентів на таку суму боргу також є безпідставним. Просить застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений сирок (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення або невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч. 1 ст. 530 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 06.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, 25.05.2007 року видав платіжну карту [NUMBER] та відкрив картрахунок (а.с.7-15). Згідно з Умовами кредитування (а.с.8, та п.5.4 а.с.15) позичальник зобов'язався: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 25 числа (включно), вносити щомісячний платіж (який включає плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу. За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день пеню (а.с.8). З розрахунку заборгованості (а.с.4-6), який є додатком до позовної заяви та наданий позивачем вбачається, що сума боргу 28903,16 грн. складається з наступного: 6494,98 грн. - заборгованість за кредитом; 15992,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (які нараховані на залишок заборгованості - 6494,98 грн.), 4801 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), -1364,44 грн., - штраф (процентна складова). Позивачем не надано доказів збільшення кредитного ліміту, не обґрунтовано нарахування пені та комісії (не зазначено які суми, на підставі чого і за які операції нараховано). Заборгованість нарахована за період часу з 16.05.2007 року по 30.06.2015 року. Останнє погашення процентів відбулося 24.02.2010 року. Згідно п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на картці в графі MONTH (п.5.4 а.с.15). Строк дії картки вказано на її лицьовій стороні. Картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця (п.3.1 а.с.14). Тобто сторони встановили як строк дії договору - 12 місяців з моменту підписання, кінцевий строк повернення кредиту - останній день місяця, зазначеного на картці в графі MONTH, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до 25 числа (включно) кожного календарного місяця, який слідує за звітним місяцем. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як установлено в судовому засіданні [PERSON] з 25.02.2010 року перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд доходить висновку, що встановлена законом давність звернення за судовим захистом пропущена позивачем без поважних причин. Відповідач користувалася картою [NUMBER] до останнього дня місяця, зазначеного на картці в графі MONTH - тобто до 30.04.2010 року включно. З проханням її перевипустити до банку не зверталась. Позивач отримавши копію заперечень відповідача з заявою про застосування строку позовної давності, не надав суду доказів про лонгацію кредитного договору після спливу 12 місяців з дати його підписання, причини пропуску давності звернення за захистом свого права не повідомив; визнати право таким, що підлягає захисту, не просив; міркувань щодо поважності причин пропуску давності не надав, хоча з заявою відповідача і його запереченнями ознайомлений (а.с.32, 40) та звернувся до суду з позовом до [PERSON] лише 17.09.2015 року (а.с.23). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про початок перебігу позовної давності 01.05.2010 року. В зв'язку з порушенням правил цивільного закону про позовну давність право позивача не підлягає захисту, тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі .

Outcome: dismissed