Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

первісний позов мотивований тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 11.09.2013 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт діє право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтвердила підписом у заяві. Відповідач використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання і не погасила борг, тому станом на 28.02.2017 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.09.2013 року становить 15 969,25 грн. і складається з: заборгованості за кредитом - 8 003,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 229,62 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 500 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 736,63 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач [PERSON] 16.11.2017 року подала зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 117-122), який мотивувала тим, що укладення договору на отримання споживчого кредиту регулюється Законом України «Про захист прав споживачів». Підписана анкета-заява, яка використана банком для укладення договору, абсолютно не відповідає вимогам ст. 11 вказаного закону щодо форми кредитного договору, а також не містить чітких умов договору. Посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані [PERSON], є безпідставним, оскільки в анкеті-заяві від 11.09.2013 року відсутні відомості про те, що позичальник погоджується саме з такою редакцією Умов і Правил надання банківських послуг, що залучені до матеріалів справи. Також в анкеті-заяві від 11.09.2013 року відсутні відомості про вид картки, отриманої позичальником та розмір кредитного ліміту, і це підтверджує відсутність її волевиявлення на укладення кредитного договору на зазначених у первісному позові умовах. Крім того, [PERSON] вважає, що договір від 11.09.2013 року містить умови, які є несправедливими і протиправними, що також є підставою для визнання їх недійсними. ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору просив стягнути з [PERSON] заборгованість за пенею та комісією в розмірі 500 грн., а також штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) і 736,63 грн. (процентна складова). Штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України і заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Такі умови є несправедливими і порушують її права. Таким чином, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору, на підставі ч. 1, 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України [PERSON] просила визнати недійсним кредитний договір № б/н від 11.09.2013 року укладений у формі анкети-заяви, а також стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 16.11.2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та об'єднано в одне провадження № 127/7606/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 125). В судовому засіданні представник позивача Молодецький О.С. первісний позов підтримав, просив його задоволити, зустрічний позов не визнав, надав письмові пояснення (а.с. 76-82) та письмові заперечення на зустрічний позов (а.с. 132-138), які приєднані до матеріалів справи. Пояснив, що [PERSON] була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що написала в анкеті-заяві, отримала картку «Універсальна 55 днів», на яку банком був встановлений кредитний ліміт і позичальник частково погашала заборгованість по кредиту, таким чином прийняла умови договору та погодилась із ними. Зустрічний позов вважає безпідставним, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» порушений не був. Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат [PERSON] первісний позов не визнав, надав письмові заперечення, які приєднані до матеріалів цивільної справи (а.с. 64-69). Зустрічний позов підтримав, просив його задоволити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що 11.09.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення, погодилась з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг позичальник погодилась отримати шляхом роздруківки з сайту http:/privatbank.ua. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку http:/privatbank.ua. Позичальник зобов`язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку http:/privatbank.ua (а.с. 6). На підставі анкети-заяви [PERSON] було відкрито картковий рахунок [NUMBER] від 11.09.2013 року та видано кредитну картку «Універсальна 55 днів» із встановленим кредитним лімітом в сумі 8100 грн., про що ПАТ КБ «ПриватБанк» надало довідку (а.с. 75 зворот), а також зафіксовано на фото (зворот а.с. 76). Строк дії кредитної картки - до січня 2010 року (а.с. 75 зворот). З витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7) вбачається, що до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості). Базова % ставка в місяць - 2,5%. За тратами, здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9%, з 01.04.2015 року - 3,6 %. Обов'язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. Списується у день списання процентів. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Статтями 6, 627 ЦК України визначений принцип свободи договору. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Також суд враховує що відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказана анкета-заява містить текст, за змістом якого [PERSON] приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті. Перед підписанням вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг. Таким чином, суд вважає, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору і договір відповідає вимогам ЦК України. Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі N 6-2320цс16. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг (зворот а.с. 24). Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Розмір відсотків і порядок підвищення відсоткової ставки визначений в Тарифах обслуговування кредитних карт. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору (зворот а.с. 13). Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що також не заперечив представник відповідача в судовому засіданні, однак [PERSON], в порушення взятих на себе зобов'язань, кредит та відсотки за користування кредитом вчасно не повернула. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла станом на день укладення даного договору - 11.09.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, який не був оспорений відповідачем, станом на 28.02.2017 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 11.09.2013 року становить 15 969,25 грн. і складається з: заборгованості за кредитом - 8 003,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 229,62 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 500 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 736,63 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Згідно Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна 55 днів» базова процентна ставка в місяць - 2,5%, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9%, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6%. Збільшення процентної ставки відображено в розрахунку заборгованості, тому твердження представника відповідача [PERSON] про те, що банком самостійно була збільшена процентна ставка з 01.09.2014 року (34,8% річних) та з 01.04.2015 року (43,20 % річних), є безпідставним. Суд вважає, що дана сума підлягає частковому стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Згідно пунктів 1.1.5.21, 1.1.5.25 (зворот а.с. 17, 18) Умов та Правил надання банківських послуг передбачено застосування пені яку виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Разом з тим, пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 (а.с. 30) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором свідчить про недотримання положень Конституції щодо заборони подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Також нарахування комісії не є послугою в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому така умова договору є нікчемною. Враховуючи те, що позивачем не доведено і безпідставно нараховано заборгованість за пенею (комісією) в сумі 500 грн., разом з тим, тарифами передбачений штраф за порушення строків платежів у визначеній сумі (фіксована частина) та (процентна складова), суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пенсі (комісії) в сумі 500 грн. Таким чином штраф - 5% від суми заборгованості за кредитом - (8003 грн. + 6229,62 грн. = 14232,62 грн.?5% = 711,63 грн.) підлягає стягненню з відповідача в сумі 711,63 грн. Загальна сума боргу по кредиту становить 15 444,25 грн. і складається з заборгованості за кредитом - 8003 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 6229,62 грн.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 711,63 грн. Обґрунтовуючи заперечення проти позову банку і підтримуючи зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним представник [PERSON] - [PERSON] стверджував, що договір не може бути укладений шляхом приєднання, що даний кредит є споживчим, а всі нечіткі положення мають тлумачитись на користь споживача. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла станом на час укладення кредитного договору - 11.09.2013 року договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 4 даної статті передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Між сторонами у справі був укладений договір про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт (чи кредитна лінія) - це договір між банком і позичальником, згідно з яким банк зобов'язується здійснювати надання кредиту протягом певного часу в межах установленого ліміту. Частиною 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладення договору - 11.09.2013 року), передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Суд враховує, що інформація, що доводиться споживачу, є інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість та розмір реальної процентної ставки, та не є умовами чи змістом самого кредитного договору. Так, при укладенні кредитного договору [PERSON] 11.09.2013 року була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки їй були надані пам'ятка клієнта, яка містить, в тому числі Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, з якими [PERSON] було ознайомлена під розпис (а.с. 6). Крім того, в анкеті-заяві чітко зазначено під розпис [PERSON], що заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилась до його укладення та погодилась із умовами та зобов'язувалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до положень Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235). За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] не було доведено підстави, на які він посилається, для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, відповідно до ч. 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до положень частини 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які містять положення, визначені в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналізуючи норму цієї статті можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві (правова позиція у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року). Разом з тим, в судовому засіданні не було встановлено, що кредитний договір із [PERSON] від 11.09.2013 року містить несправедливі умови і всупереч принципу добросовісності наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, суд дійшов висновку, що банком не було порушено порядку надання споживачеві [PERSON] інформації про умови отримання кредиту, про відсоткову ставку, про інші виплати тощо, не було порушено умов укладення договору, тому зустрічний позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на день звернення, судові витрати позивача за первісним позовом, що полягають у сплаті судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 1536 грн. (пропорційно до суми задоволених вимог (1600?96?100= 1536 грн.). Судовий збір в сумі 640 грн., сплата якого була відстрочена [PERSON] до ухвалення судом рішення у справі (а.с. 124) підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved