Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач 09.07.2014 року звернувся з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, в якому просив стягнути на його користь суму вкладу за договором банківського вкладу №2630/100/151629 від 08.01.20014 року в розмірі 5 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 58 561, 46 грн., та невиплачені проценти за договором на час його закінчення в сумі 40,98 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 479, 97 грн. Посилався в позові на те, що 08.01.2014 року сторонами було укладено договір банківського вкладу №2630/100/151629 «ВАШ РІЗДВЯНИЙ» з виплатою відсотків щомісячно. Сума вкладу становила 5 000 доларів США з процентною ставкою 9,8% річних строком до 08.07.2014 року. Відповідно до пунктів 1.3 і 1.7 ст. 1 ч. 2 Договору №2630/100/151629 позивач 16.06.2014 року подав відповідачу заяву про витребовування суми вкладу та відсотків шляхом видачі коштів готівкою через касу банку в день закінчення строку дії договору. Також в день закінчення дії договору 08.07.2014 року позивач подав відповідачу повторну заяву про те, щоб у зв'язку із закінченням строку дії Договору банківського вкладу №2630/100/151629 від 08.01.2014 року відповідач забезпечив належне виконання цивільно-правових зобов'язань за зазначеною угодою і повернув суму вкладу та залишку нарахованих за ним відсотків (40,98 доларів США) шляхом видачі коштів готівкою через касу банку. Однак це зроблено не було. Отже, позивач вказує, що по завершенню дії договору 08.07.2014 року усупереч його умовам та положенням чинного законодавства сума вкладу та нараховані проценти йому повернуті не були, тому на даний час сума внеску - 5000 доларів США разом з сумою залишку нарахованих за користування ним процентів - 40,98 доларів США відповідачем не повернута та не сплачена, що позивач вважає порушенням умов Договору та чинного законодавства. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити у валюті договору в гривневому еквіваленті з урахуванням офіційного курсу Національного банку України на день постановлення рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення, які полягають у тому, що вимоги він не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Так, представник посилався на те, що ПАТ «Міський комерційний банк» робить все можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами, але ситуація ускладняється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень готівковою валютою та нестабільною політичною ситуацією в країні. Проте, при наступних зверненнях вкладника та при наповненні валютними коштами кас банку, на вимогу вкладника виплачуватимуться наявні суми. Крім того, неповернення грошових коштів позивачу мало місце відповідно до постанов Правління Національного банку України, згідно з якими уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Вимоги Правління Національного Банку України виконуються ПАТ «Міський комерційний банк» належним чином. Виходячи з цього, просив в позові відмовити у зв'язку з відсутністю порушень умов договору. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Статтями 610,611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст. 1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Згідно зі ст. 55 цього Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Судом встановлено, що відповідно до умов Договору банківського вкладу на вимогу №2630/100/151629 від 08.01.2013 року, укладеного між ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» та [PERSON], останній як вкладник розмістив грошові кошти на депозиті у сумі 5 000,00 доларів США, з відсотковою ставкою за депозитом - 9,8 % річних на період з 08.01.2014 року по 08.07.2014 року. Відповідно до пункту 1.1. ст. 1 частини 2 Договору Банк прийняв грошові кошти та на підтвердження внесення коштів на депозит за договором видав квитанцію № 19466 від 08.01.2014 року про здійснення касової операції. По закінченню дії даного договору валютні кошти були перераховані на вклад на вимогу, а заяви позивача про витребовування суми вкладу залишку нарахованих процентів від 16.06.2014 року (вх. № 3927) та від 08.07.2014 року (вх. № 7063) залишились без задоволення. Так, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06.02.2014 року N 49; постанови Правління Національного банку України від 27.02.2014 року N 104; постанови Правління Національного банку України від 28.03.2014 року N 172, постанови Правління Національного банку України від 29.04.2014 року N 245; постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 року N 328, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів. Зокрема, у п. 7 постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 року N 328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» запроваджені такі заходи щодо діяльності банків та фінансових установ, перелік яких наведено в додатку до цієї постанови, як зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Постанова набирала чинності з 01 червня 2014 року та діє до 01 вересня 2014 року. При цьому викладена у п.7 постанови N 328 правова норма є імперативною, тобто обов'язковою для виконання вимогою, а не правом банку на обмеження видачі готівкових коштів. Дані вимоги Правління Національного Банку України виконуються ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» належним чином. Так, у відповідності зі ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Нормативно-правові акти Національного банку набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - «Офіційному віснику України», газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» або перше розміщення на сторінці Офіційного Інтернет - представництва Національного банку України (у редакції від 04.07.2014 року N 1586-VII). Нормативно-правові акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України. При цьому ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює, що, зокрема, у разі порушення банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, останній має право застосувати певні заходи впливу. Виходячи з викладеного, відповідач зобов'язаний виконувати п. 7 постанови Правління Національного банку України від 30.05.2014 року N 328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» та здійснювати видачу грошових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків клієнтів згідно з діючим порядком. Отже, дана постанова від 30.05.2014 року N 328 діє як підзаконний акт, виданий Національним банком в межах його повноважень та не суперечить діючому законодавству, регулюючи механізм повернення грошових коштів. На теперішній час дана постанова не скасована та не чинною не визнана. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що постанова НБУ носить обов'язків характер, не обмежує прав позивача, передбачених як викладеними вище законами, так і умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу, щодо повернення вкладу, а лише встановлює порядок його виплати. Таким чином, позивач не позбавлений права отримати готівкових коштів в іноземній валюті з депозитного рахунку через касу та банкомат банку у межах до 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Крім того, позивач як вкладник має право на сплату банком належних йому відсотків по день повернення вкладу, оскільки після спливу дії договору банківського вкладу (депозиту), валютні кошти позивача були перераховані на вклад на вимогу і, таким чином, до їх повного повернення залишаються у користуванні банку, тому відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК проценти йому нараховуються у розмірі, що звичайно визначаються банком за вкладом на вимогу.

Outcome: dismissed