Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач 09.03.2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17736,24 грн. Ухвалою суду від 15.03.2021 р. у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно наданих державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. матеріалів спадкової справи № 348/2020 встановлено, що правонаступником померлого відповідача [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.08.2021 р. Ухвалою суду від 19.10.2021 р. до участі у даній справі залучено правонаступника померлого відповідача [PERSON] , яким є [PERSON] , замінено померлого відповідача його правонаступником. Заявлений позов позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного з позичальником [PERSON] договору № SAMABWFC10072831612 від 12.07.2019 р. позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань станом на 23.12.2020 р. утворилась заборгованість у сумі 17736,24 грн., що складається із 11237,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6148,56 грн. заборгованості за відсотками, 350 грн. штрафу. Просив стягнути з позичальника вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та позичальником [PERSON] кредитного договору № SAMABWFC10072831612 від 12.07.2019 р. останній отримав кредит у вигляді у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 12.07.2019 р. (а.с.5 зв.ст.), у якій зазначено, що позичальник погоджується, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг; що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, а також, що примірник договору про надання банківських послуг він згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.а-bank.com.ua. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms, та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с.7 зв.ст.-15). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 23.12.2020 р. у розмірі 17736,24 грн., що складається із 11237,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6148,56 грн. заборгованості за відсотками, 350 грн. штрафу, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.5). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що позичальник [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З огляду на підтвердження факту отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів і користування ними та обставини щодо наявності у нього заборгованості за кредитним договором, які підтверджуються анкетою-заявою та розрахунком заборгованості, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з позичальника 11237,68 грн. заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 12.07.2019 р. процентна ставка за користування кредитними коштами та інформація щодо нарахування штрафних санкцій не зазначена. Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафу, позивач, крім самого розрахунку заборгованості, посилався також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів користування кредитною карткою, як на невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також того, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Суд критично оцінює долучений позивачем паспорт споживчого кредиту, копія якого міститься на а.с.6-7, на підтвердження того, що всі істотні умови кредитування викладені у цьому паспорті, оскільки останній не містить підпису позичальника [PERSON] та не підтверджує погодження істотних умов договору. Зі змісту паспорта також вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника на користь банку 6148,56 грн. заборгованості за відсотками та 350 грн. штрафу. У відповідності з вимогами ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання за кредитним договором у силу вимог ч.1 ст.608 ЦК України не припиняється смертю боржника, оскільки воно не є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим може бути виконане іншою особою. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття ними спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що після смерті [INFO] позичальника [PERSON] спадщину прийняла лише його дружина [PERSON] у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.08.2021 р., належно зареєстроване у Спадковому реєстрі (а.с.56-57). Як вбачається з даного свідоцтва (а.с.56) [PERSON] успадкувала належний спадкодавцю вклад в АТ «Державний ощадний банк України» у сумі 4640,74 грн. Будь-яка інша інформація щодо належного позичальнику [PERSON] спадкового майна та оформлення на нього спадкових прав у матеріалах спадкової справи № 348/2020 (а.с.45-57) відсутня. З огляду на встановлені обставини, враховуючи обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з позичальника 11237,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки [PERSON] 4640,74 грн. заборгованості за кредитним договором у межах вартості майна, отриманого у спадщину. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову на суму 4640,74 грн., що становить 26,17 % від заявленої суми позову, стягненню з відповідачки на користь позивача підляють витрати по сплаті судового збору в розмірі 594,06 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 608, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1268, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed