Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення заборгованості, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором без номеру від 07 квітня 2010 року . Банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору станом на 30 листопада 2014 року має заборгованість 19650 грн.09 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 589 грн. 80 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 10766 грн.25 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2987 грн.04 коп., штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 536 грн.84 коп. Посилаючись на ті обставини, що заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08.07.2011 року з відповідача було стягнуто заборгованість по договору в розмірі 8913 грн. 33 коп., а саме заборгованості по кредиту 5896 грн. 80 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 1585 грн.80 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 530 грн.73 коп. та штрафу 900 грн., банк просить суд стягнути різницю між даними сумами, яка за його підрахунками становить 11773 грн.59 коп., як і понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив письмову вимогу про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно, у зв'язку з чим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору без номеру від 07 квітня 2010 року (а.с.11-16) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «Приватбанк». За даним договором банк надає позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника погашення кредиту, а позичальник зобов'язується погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не своєчасно здійснюючи погашення даного кредиту, у зв'язку з чим , заборгованість, яка виникла станом на 28 лютого 2011 року, а саме: заборгованості по кредиту - 5896 грн. 80 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 1585 грн.80 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 530 грн.73 коп. та штрафу 900 грн., що загалом становить 8913 грн.33 коп., були стягнуті за рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08 липня 2011 року, яке набрало законної сили Зважаючи на наявність відповідного рішення суду, позивач повторно звертається до суду із вимогами, виходячи з наявного розрахунку та рішення суду, вказана заборгованість фактично ґрунтується на стягненні відсотків, які становлять 9180 грн. 45 коп., комісії - 2456 грн.31 коп. та штрафу - 136 грн.84 коп., які з моменту постановлення рішення суду ще зросли. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із наступними змінами) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 529, 599 ЦК України. Наявність заочного рішення суду про стягнення існуючої заборгованості із [PERSON] , винесеного у зв'язку із невиконанням кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Дослідивши наданий розрахунок заборгованості та рішення Прилуцького міськрайонного суду від 08 липня 2011 року, суд вважає що вимоги позивача підлягають до повного задоволення. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved