Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач 09 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просив стягнути з [PERSON] на його косить борг за договором позики в сумі 19175,39 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що відповідачем уже сплачено тіло кредиту в сумі 4350,00 грн. і відповідач визнає лише заборгованість, що складається з суми інфляційних та 3% річних, які вказано в позовній заяві та неустойку в розмірі 2175,00 грн., в іншій частині просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 26 жовтня 2014 року було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 4350,00 грн., які був зобовязаний повернути не пізніше 26 листопада 2014 року, даний факт підтверджується розпискою (а.с.8). Однак до 26 листопада 2014 року відповідач борг не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобовязання. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.1 Договору за порушення строку повернення позики Позичальник сплачує додатково штраф у розмірі 5% від суми боргу за кожен день прострочки (а.с.6-7) Частина 1 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойка є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові і разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити не тільки суму боргу, а й інші кошти, передбачені чинним законодавством. [PERSON] сплатив позивачу суму позики в розмірі 4350,00 грн. відповідно до квитанції №0163 від 10.04.2015 року, тому суму боргу необхідно визначити з урахуванням даної проплати. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача такого виду неустойки як штраф, а також інфляційних витрат та трьох відсотків річних суд керується пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, де встановлено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Враховуючи те, що позивач просить стягнути з відповідача 19175,00 грн. суму боргу, від якої слід відняти 4350,00 грн. вже сплаченої суми, залишається 15365,00 грн. Однак, суд вважає, що така сума має бути зменшена через її неспівмірність з основою сумою боргу. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача має бути стягнуто 4350,00 грн. В іншій частині слід відмовити,

Outcome: partial