Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Перший позивач - [PERSON] та другий позивач - [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON], про визнання таким що втратив право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що позивачу на право власності належить квартира розташована в м. Ужгород, вул. 8-го Березня, 26/26, отримана в процесі приватизації державного житлового фонду, про що свідчить Свідоцтво про приватизацію від 27.01.1995 року, а саме [PERSON] та дочці [PERSON]. [PERSON] після одруження змінила прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу народився син [PERSON] [PERSON], [INFO], який на сьогоднішній день є повнолітнім і також зареєстрований за даною адресою, не є власником, а проживає разом з [PERSON]. Однак подружнє життя у позивача та Відповідача не склалося. Останні два роки Відповідач та [PERSON] спільного господарства не ведуть, як подружжя не проживають, а з 2015 року відповідач за місцем реєстрації взагалі не зявлявся, забрав свої речі де проживає на сьогоднішній день позивачем не відомо, жодних витрат по утриманню квартири не несе, тобто повністю втрати інтерес до помешкання. На ґрунті особистих неприязних відносин, які склались між сторонами Відповідач категорично відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою м. Ужгород, вул. 8-го Березня, 26/26. Це при тому, що останньому на праві власності належить житловий будинок, розташований в Київській області та садовий будинок розташований в Ужгородському районі. Реєстрація Відповідача за адресою м. Ужгород, вул. 8-го Березня, 26/26, створює для Позивачів труднощі в оформленні субсидії, додаткове навантаження на сплату комунальних послуг повязаних з утриманням квартири. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м. Ужгород, вул. 8-го Березня26/26. Перший позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Другий позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Відповідач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, проте його представник надіслав на адресу суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, оскільки дійсно більше року не проживає за зазначеною адресою. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та її дочці - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована в м. Ужгород, вул. 8-го Березня, 26/26, отримана в процесі приватизації державного житлового фонду, про що свідчить Свідоцтво про приватизацію від 27.01.1995 року. Право власності було зареєстроване у встановленому законом порядку4 24.05.1995 року. 04.02.1995 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-ФМ № 276743, [PERSON] після одруження змінила прізвище на [PERSON]. 16.05.1996 року за спільної згоди двох позивачів у квартиру було зареєстровано відповідача [PERSON], так як він був чоловіком [PERSON]. Однак подружнє життя у позивача та Відповідача не склалося. Останні два роки Відповідач та [PERSON] спільного господарства не ведуть, як подружжя не проживають, а з 2015 року відповідач за місцем реєстрації взагалі не зявлявся, забрав свої речі де проживає на сьогоднішній день позивачем не відомо, жодних витрат по утриманню квартири не несе, тобто повністю втратив інтерес до помешкання. Даний факт підтверджується актом КП «ЖРЕР № 5» від 04.07.2016 року, згідно якого [PERSON] не проживає в квартирі за адресою м. Ужгород, вул. 8-го Березня 26/26, що підтвердили сусіди [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Відповідач також подав до суду клопотання від 22.11.2016 року за яким підтвердив вищевикладене та зазначив, що дійсно більше одного року не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], і не заперечує проти задоволення позову, що фактично є повним визнання позову. За положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, прямо передбачених пунктами 1-7 частини 3 зазначеної статті. Як зазначено у ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом\~статті 391 ЦК\~позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивачів судові витрати в сумі 551,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved