Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 26 квітня 2012 року відповідач [PERSON] за договором № б/н отримав кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що така разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач [PERSON] умови вказаного договору належним чином не виконував, у такого станом на 18 жовтня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 19 262,88 грн., з яких 3 502,20 грн. заборгованість за кредитом; 8 360,04 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6 007,17 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 893,47 грн. штраф (процентна складова), тому просить стягнути з відповідача вказану суму боргу. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 26 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 %, з 01 вересня 2014 року 2,9 %, з 01 квітня 2015 року 3,6 % на місяць на залишок заборгованості та обовязкових щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), а з 01 квітня 2014 року у розмірі 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а. с. 9-26). Також встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, а саме не проводив щомісячні платежі для погашення заборгованості, у звязку з чим у такого станом на 18 жовтня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 19 262,88 грн., з яких 3 502,20 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 360,04 грн. заборгованість за відсотками; 6 007,17 грн. заборгованість за пенею та 1 393,47 грн. заборгованість по судовим штрафам (а. с. 5-6, 7-8). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно анкети-заяви від 26 квітня 2012 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Так, згідно п. 2.1.1.5.6. вказаного договору у разі невиконання зобовязань за договором, клієнт зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та овердрафту), оплату винагороди банку (а. с. 9-26). Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за договором про надання банківських послуг від 26 квітня 2012 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору про надання банківських послуг від 26 квітня 2012 року, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів (0,24% від суми загальної заборгованості+50 грн., а від 100 грн. другий місяць поспіль і більше 0,24% від суми загальної заборгованості +100 грн). Пеня нараховується в день прострочення процентів по кредиту. У той же час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. вказаного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, а саме 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахування нарахованих і прострочених процентів і комісій (а. с. 9-23). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у сумі 1 393,47 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 1 600 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (68,81 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 1100,96 грн. (1 600 грн. х 68,81 %) судового збору.

Outcome: partial