Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач 03.07.2018 р. звернувся до суду з позовом до Ворошиловської районної ради міста Донецьк про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [INFO] померла його дружина [PERSON]. Після її смерті, крім іншого, залишилося спадкове майно у виді 1/2 квартири №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,66 кв.м.. Зазначена квартира належала позивачу і померлій на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 12.03.1994 року. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Частково позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, окрім свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що позивачем не підтверджено факт наявності даного житла на непідконтрольній українській владі території. Просить суд визнати за ним право на спадщину за законом, що залишилася після смерті [PERSON], померлої [INFO], а саме на 1/2 квартири №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,66 кв.м.. Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких просили задовольнити позов та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Ворошиловської районної ради міста Донецьк належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.08.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.09.2018 року витребувано із Зінківської державної нотаріальної контори Полтавської області копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.01.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 16.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зінківського районного управління юстиції у Полтавській області. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], видане 24.04.1960 року. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER], виданого 12.03.1994 року у м. Донецьк Фондом комунального майна, [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,66 кв.м., по 1/2 частки кожному. Дане свідоцтво видане на підставі розпорядження від 12.03.1994 року [NUMBER], про, що внесено запис до реєстрової книги за 8/7 Дк-76. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцем є її чоловік - позивача [PERSON]. [PERSON], як спадкоємець за законом, звернувся до Зінківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Судом встановлено, що 13.05.2016 року [PERSON] звернувся до Зінківської державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті - [PERSON], померлої [INFO], до складу якої входить майно, окрім іншого, квартира 1/2 квартири №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,66 кв.м.. 17 квітня 2018 року нотаріусом Зінківської державної нотаріальної контори, винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру 1/2 квартири №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,66 кв.м., яка залишилася після смерті - [PERSON], померлої [INFO], оскільки спадкоємцем не підтверджено факт наявності нерухомого майна на непідконтрольній українській владі території. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира №318, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,66 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER], виданого 12.03.1994 року у м. Донецьк Фондом комунального майна. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на 1/2 частку квартиру перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю - [PERSON], який у встановленому порядку заявив про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки спадкоємцем не підтверджено факт наявності нерухомого майна на непідконтрольній українській владі території, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved