Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач 05.11.2015 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. У червні 2015 року стан її здоровя погіршився, їй було проведено операцію на стегні. У звязку з цим у неї виникла гостра потреба у догляді та сторонній допомозі по веденню домашнього господарства. В останні роки вона тяжко хворіє та майже всю свою пенсію витрачає на придбання ліків. Відповідач [PERSON] запропонувала їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням домоволодіння в належному стані. В обмін на це відповідач попросила відписати належний їй житловий будинок з надвірними будівлями № 47 по вулиці Садова в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Погодившись на це, 10.07.2015 року вона-позивач уклала з відповідачем два договори довічного утримання, згідно з умовами яких нею було передано у власність відповідача житловий будинок з надвірними будівлями № 47 по вулиці Садова в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області та земельну ділянку площею 0,1510 га, кадастровий номер 1222986000:03:025:0001, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Садова, буд. № 47. Згідно з умовами вказаних договорів відповідач взяла на себе зобовязання довідно утримувати її, забезпечувати її щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, медикаментами та всім необхідним. Вартість матеріального забезпечення складала 300,00 грн. на місяць. У порушення умов вищевказаних договорів відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, не звертає уваги на її потреби, стан здоровя, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється доглядати її. Відповідач не провідує її, не доглядає за нею. У добровільному порядку розірвати договори довічного утримання відповідач відмовляється. На підставі вищевикладеного, просить розірвати договір довічного утримання від 10.07.2015 року, укладений між нею та відповідачем, посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1666, та розірвати договір довічного утримання від 10.07.2015 року, укладений між нею та відповідачем, посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1669. Позивач та її представник у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що вона погано себе відчувала, потрапила до лікарні. Матір відповідача допомагала їй, інколи ходила до магазину, заповнювала квитанції для оплати комунальних послуг, оплачувала комунальні послуги за кошти позивача. Згодом, матір відповідача запропонувала позивачу, щоб її дочка відповідач по справі доглядала її-позивача. Позивач погодилась, зібрала всі документи та поїхала до нотаріуса, щоб скласти заповіт. Коли вони з відповідачем опинились у нотаріуса, відповідача сказала, що необхідно укласти договір купівлі-продажу, однак позивач сказала, що хоче, щоб її доглядали. Тому, нотаріус розяснив, що необхідно укласти договір довічного утримання. Повністю довіряючи відповідачу та її матері, позивач уклала з відповідачем два договори довічного утримання на будинок та на землю, на якій знаходиться будинок. За оформлення договорів сплачувала відповідач. Позивач дала тільки 100-200 грн. і заплатила за машину. Приблизно через 4 дні після цього відповідач приїхала до будинку зі своєю мамою та людиною, яка фотографувала будинок. Причини такої поведінки відповідач пояснила тим, що це необхідно в інтересах позивача. Позивач зазначила, що все виконувалось за її кошти. Одяг відповідачем для неї не придбавався. Матір відповідача сказала їй, щоб вона віддавала відповідачу пенсію для оплати комунальних послуг, за землю. Їжу вона готувала собі самостійно. Коли вона просила відповідача щось купити, то остання купувала, але тільки за її-позивача гроші. Догляд був, однак частковий. Відповідач 2 рази прала. Матір відповідача також приходила ночувати, інколи придбавала курятину копчену, хамсу, майонез, інші продукти, однак також за кошти позивача. Вона-позивач самостійно купувала медикаменти. Якщо якісь ліки купували, то тільки за її-позивача кошти. Позивач вказала, що деякий час жила у відповідача, її добре годували, 3 рази на день. Відповідач та її мати прибрали у неї на веранді, помили підлогу. Потім прибирали через 2 місяці. У неї був добрий врожай яблук та груш. Відповідач та її матір зібрали плоди та продавали їх. Згодом, позивач прочитала документи та зрозуміла, що щось не так та повідомила матері відповідача, що це не догляд, вони не оплачують комунальні послуги, не оплачують за догляд, не виконують всіх умов договорів. Весь догляд відбувався лише за кошти позивача. Тому, вона вирішила розірвати укладені з відповідачем договори довічного утримання, у звязку з чим звернулась до нотаріуса. Нотаріус повідомив, що необхідна явка та згода відповідача. Крім того, нотаріус повідомив, що за розірвання договорів за згодою відповідача необхідно буде сплатити 8248,00 грн. Відповідач не захотіла розривати договори довічного утримання та оплачувати за це, оскільки за оформлення договорів сплачувала також вона. Тому, нотаріус рекомендував позивачу звернутись до суду. З вересня 2015 року відповідач повністюприпинила виконувати договори. Представник позивача в судовому засіданні суду пояснив, що відповідач не надавала позивачу матеріального забезпечення у вигляді 300,00 грн. на місяць, не забезпечувала її плодами та доходами від експлуатації земельної ділянки, як це передбачено договорами. Прибирання житлового будинку проводилось 2 рази за 2 місяці, хоча договором передбачено прибирання один раз на тиждень. Таким чином, умови договорів належним чином відповідачем не виконувались. З вересня 2015 року відповідач повністю припинила виконувати договори. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що виконувала всі умови договору. Дійсно, вона збирала і груші, і яблука, і малину. Позивача дала їй та її матері по відру, а все інше вони занесли до будинку. На ринок нічого не везли. Один раз повезли та продали, а гроші віддали позивачу. Вказала, що прибирала будинок позивача. Зазначила, що у 300,00 грн. укладались, однак доказів цього у неї немає, квитанції не зберігала. Позивач сама купувала те, що їй було необхідно. Додатково відповідач докуповувала сама те, що було необхідно позивачу, однак чеків у неї не збереглось. Відповідач вела для себе зошит, де все записувала. У вересні вона хотіла перебратись до позивача та жити з нею разом, однак позивач не захотіла та повідомила, що хоче розірвати договори. У будинку зразу умов для проживання не було, будинок весь час був під замком, газ був відключений, води у будинку не було, тільки на вулиці. Пояснила, що приходила до позивача близько 4 разів на тиждень. Її-відповідача мати часто ночувала у позивача. Хоча договори були оформлені на відповідача, фактично доглядом займалась її-відповідача матір, оскільки саме такою була домовленість між позивачем та її-відповідача матірю. З вересня 2015 року не виконує умови договорів, так як позивач вирішила розірвати договори. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, опитавши свідків заявлених позивачем: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та свідків заявлених відповідачем: [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 02.08.2006 року, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-1847, належав житловий будинок з надвірними будівлями № 47 по вулиці Садова в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Крім того, позивачу на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 030863, виданого 26.05.2008 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1847 від 02.08.2006 року, належала земельна ділянка площею 0,1510 га, кадастровий номер 1222986000:03:025:0001, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Садова, буд. 47, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.10,11,41-45). У звязку з погіршенням стану здоровя позивач потребувала стороннього догляду та допомоги по господарству. 10.07.2015 року позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], уклали договір довічного утримання (далі Договір-1), посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1666 (а.с.5,6). На підставі вказаного Договору-1, 10.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями № 47 по вулиці Садова в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.43). Відповідно до умов Договору-1, позивач передала у власність відповідача житловий будинок з надвірними будівлями № 47 по вулиці Садова в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, взамін чого відповідач зобовязалась забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно. Відповідно до п.3.2. Договору-1, відповідач зобовязалась надавати позивачу щомісячно матеріальне забезпечення з утримання (догляду) у розмірі 300,00 грн. Відповідно до п.3.3. Договору-1, утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення позивача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вищевказаному житловому будинку. Відповідно до п.3.4. Договору-1, відповідач зобовязалась забезпечувати позивача триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря), одягом, доглядом, побутовими послугами, необхідною допомогою, належними лікувальними засобами. Відповідно до п.3.5. Договору-1, відповідач зобовязалась забезпечувати позивача медичною допомогою у випадку захворювання за рахунок власних коштів. Відповідно до п.3.6. Договору-1, відповідач зобовязалась проводити прибирання житлового будинку та прання одягу позивача не менше одного разу на тиждень. Та інше. Крім того, 10.07.2015 року між позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], був укладений договір довічного утримання (Договір-2), посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1669 (а.с.3,4). На підставі вказаного Договору-2, 10.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1510 га, кадастровий номер 1222986000:03:025:0001, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Садова, буд. 47, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.41,42). Відповідно до умов Договору-2, позивач передала у власність відповідача земельну ділянку площею 0,1510 га, кадастровий номер 1222986000:03:025:0001, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Садова, буд. 47, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, замін чого відповідач зобовязалась забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно. Відповідно до п.3.2. Договору-2, відповідач зобовязалась надавати позивачу щомісячно матеріальне забезпечення з утримання (догляду) у розмірі 300,00 грн. Відповідно до п.3.3. Договору-2, відповідач зобовязалась забезпечувати позивача плодами і доходами від експлуатації земельної ділянки. Та інше. Як вбачається з пояснень позивача, відповідач вищевказані зобовязання за Договором-1 та Договором-2 належним чином та в повному обсязі не виконувала. Викладене підтвердилось в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], колишня невістка позивача, суду пояснила, що у 2014 році позивач потрапила у лікарню, свідок відвідувала її у лікарні. ЇЇ-свідка колишній чоловік та син позивача, сказав, щоб вона не приходила до позивача, оскільки та знайшла людей, які будуть її доглядати. А потім позивач розповіла їй, що потрапила у халепу і не може розірвати укладені договори довічного утримання, оскільки немає таких великих коштів, які для цього необхідні. Свідок пояснила, що їй не відомо, як виконувались договори і чи виконувались вони взагалі. Зазначила, що з вересня 2015 року вона провідувала позивача, приблизно 1 раз на місяць. Відповідача у цей період там жодного разу не бачила. Їй відомо, що позивач все робить за свої власні кошти. По городу позивачу допомагає син. Свідок за проханням позивача оплачує комунальні послуги за кошти, надані позивачем. Інколи приносить позивачу їжу. Свідок [PERSON], сусідка позивача, суду пояснила, що після операції позивачу було важко ходити. Вона бачила, як мати відповідача і якийсь чоловік, напевно чоловік відповідача, збирали у позивача малину, груші та яблука. Відповідача в будинку позивач не бачила жодного разу. Вказала, що позивач їй розказувала, що вона взяла людей, які будуть її доглядати. Розказувала їй, що ці люди просять у неї пенсію. Свідку не відомо, чи надавали ці люди допомогу позивачу. Зі слів позивача, свідку відомо, що позивач переписала на цих людей будинок, що їжу позивач купує за власні кошти, їжу вони їй не готують. Інколи в будинку позивача ночувала мати відповідача. Крім того, позивач наймала інших людей, щоб вони прибрали бурян, оскільки відповідач та її мати цього не роблять. Свідок [PERSON], сусідка позивача, суду пояснила, що бачить позивача кожного дня. Коли позивач просить їй допомоги, то вона допомагає. Інколи заходить до не. Позивач готує собі їжу самостійно. Влітку 2015 року двічі бачила відповідача у позивача та бачила, як остання прала білизну. Позивач інколи, коли погано себе почувала, зверталась до свідка за допомогою. Відповідач позивачу не допомагає: не годує її, не миє, не доглядає за нею це видно по позивачу. З вересня 2015 року відповідач взагалі повністю самоусунулась від виконання своїх зобовязань за Договором-1 та Договором-2, що підтвердилось поясненнями сторін, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], тітка відповідача, суду пояснила, що бачила, як мати відповідача [PERSON], відповідач та її чоловік [PERSON] працювали на грядках у позивача, білили кухню, прибирали в кухні та в будинку в липні та серпні 2015 року. Вона 2 рази на тиждень бачила і матір відповідача, і відповідача у будинку позивача. Зі слів матері їй відомо, що відповідач та її матір розірвали договори довічного утримання та з вересня 2015 року доглядати позивача більше не будуть. Свідок [PERSON], матір відповідача, суду пояснила, що позивач хворіла та потребувала стороннього догляду. Позивач переписала свій будинок на відповідача, а остання в свою чергу доглядала позивача. Відповідач виконувала всі зобовязання, передбачені договорами довічного утримання: доглядала за позивачем, ходила до неї, готувала їжу, прала, прибирала. Відповідач гроші позивачу не давала, а давала товаром, приносила позивачу хліб, інші продукти. Всього за 2 місяці на 600,00 грн., що записано у зошиті відповідача. Позивач давала гроші для купівлі їй їжі. За комунальні послуги сплачували 50 % - вона з відповідачем, 50 % - позивач. Свідок вказала, що з вересня 2015 року відповідач припинила ходити до позивача та доглядати її. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідач свої зобовязання за Договором-1 та Договором-2 належним чином не виконувала. З вересня 2015 року відповідач взагалі припинила виконувати умови договорів. Доказів протилежного відповідачем, всупереч вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, суду надано не було. На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Враховуючи викладене та у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судові витрати повинні бути стягнуті таким чином. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с.2). Тому, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., сплачений останньою при зверненні до суду з позовом. Оскільки за другу вимогу немайнового характеру судовий збір позивачем сплачений не був, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.).

Outcome: approved