Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.01.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Однак, відповідач свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 27.09.2017 року загальна сума його боргу становить 12014,51 грн. У звязку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати, повязані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не зявився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та не заперечував щодо стягнення заборгованості, однак в меншому розмірі, оскільки у звязку з важким матеріальним становищем, не має можливості погасити кредит, а розмір штрафних санкцій є надто великим. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.01.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 7-22). Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання і як вбачається із розрахунку заборгованості, його борг станом на 27.09.2017 року за кредитним договором нараховано в сумі 12014,51 грн., з яких: 837,81 грн. заборгованість за кредитом, 1297,05 грн. проценти, 8831,34 грн. пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 548,31 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5, 6). Разом з тим, як вбачається із представленого розрахунку суми боргу, відповідачу нарахована пеня в розмірі 8831,34 грн., тобто штрафні санкції, які значно перевищують суму основного боргу, а тому зважаючи на викладене, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, вона підлягає зменшенню до розміру основної суми боргу 837,81 грн. Водночас, на думку суду є безпідставним та як таким, що не відповідає вимогам закону одночасне нарахування пені і штрафу за невиконання зобовязань, оскільки внаслідок цього застосовуватиметься подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і те саме порушення, що суперечить ст. 61 ч. 1 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягнути на користь позивача 2972,67 грн. заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: partial