Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі позивач або банк) в січні 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та до відділу ДВС (надалі відповідачі) про зняття арешту з майна, та зняття з розшуку автомобіля, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов укладеного договору № KGALAU00882106 від 29 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 11 256,04 доларів США зі сплатою відсотків та з кінцевим терміном повернення кредиту 27 грудня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №KGALAU00882106 від 29 грудня 2006 року було укладено договір застави рухомого майна, [PERSON] надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель TF69Y, рік випуску 2006, типТЗ: легковий седан-В, № кузовашасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. 02 березня 2011 року [PERSON] передав ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] для його реалізації, про що свідчить акт передачі автомобіля від 02 березня 2011 року. За рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року звернено стягнення на предмет застави - автомобіль автомобіль DAEWOO, модель TF69Y, рік випуску 2006, типТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з правом його продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням банку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. ПАТ «Приватбанк» звернувся до ДВС з проханням зняти арешт, але безрезультатно, тому змушені звернутись до суду. Просить суд зняти арешт з автомобіля DAEWOO, модель TF69Y, рік випуску 2006, типТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], та зняти з розшуку вказаний автомобіль. В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, в заяві, що надійшла до суду просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд прийняти рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явився, про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, письмових заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді за останнім відомим місцем реєстрації його проживання поштові повідомлення повернулись з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Представник Відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату розгляду справи в суді. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносин сторін врегулюванні ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 316-321, 391, 392, 657 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 355 цього кодексу. За змістом ст.ст. 386, 391 ЦК України власник може передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Згідно ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про скасування арешту. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Частинами 2 та 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції діючій до 08 серпня 2012 року, встановлено, що записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб та згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору № KGALAU00882106 від 29 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 11 256 , 04 доларів США зі сплатою відсотків та з кінцевим терміном повернення кредиту 27 грудня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KGALAU00882106 від 29 грудня 2006 року було укладено договір застави рухомого майна, [PERSON] надав в заставу автомобіль DAEWOO, модель TF69Y, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. 02 березня 2011 року [PERSON] передав ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] для його реалізації, про що свідчить акт передачі автомобіля від 02 березня 2011 року. За рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року звернено стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель TF69Y, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з правом його продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням банку усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. ПАТ «Приватбанк» звернувся до ДВС з проханням зняти арешт, але безрезультатно, тому змушені звернутись до суду. Судом встановлено, що відділом ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції безпідставно було зареєстровано обтяження на автомобіль в листопаді 2012 року, в той час як автомобіль з березня 2011 року перебував у розпорядженні позивача, про що свідчить акт передачі автомобіля від 02 березня 2011 року. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: partial