Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 25.12.2006 року між АКІБ «Укрсоцбанк», який в подальшому перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 2006/670/206, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 68\~000,00 доларів США, зі сплатою 13,0 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 25.12.2026 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, 25.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку належної йому квартири [ADDRESS]. Оскільки, в порушення умов договору кредиту [PERSON] у встановлені строки, суму кредиту та інші передбачені договором платежі не сплачує, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, посилаючись не те, що 25.12.2006 року між ним та АКІБ «Укрсоцбанк», який в подальшому перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 2006/670/206, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 68\~000,00 доларів США, зі сплатою 13,0 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 25.12.2026 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, 25.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку належної йому квартири [ADDRESS]. Оскільки позивач вважає кредитний договір та укладений в його забезпечення іпотечний договір недійсними через їх невідповідність вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», та такими, що порушують його права, як споживача фінансових послуг, він вимушений звернутись з позовом до суду. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні підтримала первісні позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, заперечувала проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на його необґрунтованість. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, наполягала на задоволенні зустрічного позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2006 року між АКІБ «Укрсоцбанк», який в подальшому перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 2006/670/206, згідно якого банк надав йому кредит в сумі 68\~000,00 доларів США, зі сплатою 13,0 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 25.12.2026 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, 25.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку належної йому квартири [ADDRESS], вартість якої при укладенні договору оцінена в сумі 80 000 доларів США. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] встановлені договором терміни повернення наданого йому кредиту та сплати відсотків по ньому не дотримується. Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредиту 2006/670/206 від 25.12.2006 року станом на 13.02.2014 року становить 113\~476,90 доларів США, що за курсом НБУ на цю дату складає 980\~497,18 гривень. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 585 ЦК України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна. Частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин суд вважає можливим в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту 2006/670/206 від 25.12.2006 року в розмірі 113\~476,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.02.2014 року складає 980\~497,18 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., яка належать на праві власності [PERSON], шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу вказаного предмета іпотеки, в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Водночас відповідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Предмет іпотеки, а саме квартира [ADDRESS] відповідає вимогам викладеним в ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є підставою для відстрочення виконання рішення суду до скасування вказаного мораторію. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Твердження [PERSON] щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. Посилання [PERSON], якими він обґрунтовує зустрічні позовні вимоги, не є підставою звільнення від виконання зобовязань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим. Тобто, при підписанні кредитного договору та договору іпотеки, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved