Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON], у якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0044/85/78862 від 26 липня 2007 року у розмірі 4 654 925,51 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану по [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON] та була передана банку в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву у якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, хоч про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 26 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], укладено кредитний договір № 014/0044/85/78862, згідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 99 876 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути отримані кошти до 26 липня 2026 року, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,25 % річних, а також виконати інші зобов'язання визначені цим договором. Згідно підпункту 5.1 вище зазначеного кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно до 15 числа кожного поточного місяця повертати кредит та сплачувати банку відсотки безготівковим переказуванням або внесенням готівкових коштів, шляхом сплати мінімально необхідного платежу. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення вищезазначених умов кредитного договору 014/0044/85/78862 від 26 липня 2007 року, щодо сплати мінімально необхідного платежу, [PERSON] починаючи з липня 2008 року своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом не виконує, у зв'язку з чим станом на 24 лютого 2014 року у неї виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить у розмірі 4 654 925,51 гривень, із яких заборгованість за кредитом складає 871 014,62 гривень; заборгованість по відсоткам - 710 554,38 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту - 3 073 356,51 гривень. Підпунктом 3.9 кредитного договору № 014/0044/85/78862 від 26 липня 2007 року зазначено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки земельної ділянки. Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою, викладені у договір іпотеки, що укладається між банком і позичальником та посвідчується нотаріально. 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], було посвідчено іпотечний договір, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 3781, відповідно до умов якого відповідач передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану по [ADDRESS], що придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3775. Згідно підпункту 1.4. пункту 1 іпотечного договору заставна вартість предмету іпотеки складає - 685 437 гривень. Статтями 610 і 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно частинами 1, 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно підпункту 5.5 пункту 5 кредитного договору [PERSON] зобов'язана достроково у випадках визначених в даному договорі, а також у договорах, згідно з якими позичальник передає в забезпечення виконання зобов'язань певне майно, протягом тридцяти календарних днів з дня надіслання кредитором вимоги банку про дострокове повне виконання зобов'язань по цьому договору, виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій. Позивач відповідно до положень кредитного договору, направив на адресу [PERSON] письмову іпотечну вимогу за № 114-3-0-00/6-3335 про погашення заборгованості за кредитним договором, проте на сьогоднішній день ця вимога залишилася без задоволення. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно пункту 4 іпотечного договору від 26 липня 2007 року закріплено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Підпунктом 4.4. пункту 4 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, а також права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору 014/0044/85/78862 від 26 липня 2007 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0098 га, розташовану по [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON] шляхом надання банку права на укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами, які прописані в іпотечному договорі від 26 липня 2007 року. Згідно платіжного доручення № 327214 від 12 серпня 2014 року позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 3654 гривень. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved