Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовом, який обґрунтовується тим, що 01.11.2013 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]О (надалі також - відповідач) був укладений договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Так як відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка за його підрахунком станом на 11.06.2018 р. склала 108000 грн. 40 коп. 27.07.2018 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач в установлений судом строк, відповіді на відзив не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2013 р. між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7). З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 11.06.2018 р. борг відповідача складає 108000,40 грн., з яких: 1998,01 грн. - заборгованість за кредитом, 95242,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5140,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5119,07 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконує умов договору і кредит не повернув, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Поряд з цим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач одночасно заявив вимоги про стягнення пені з комісією в сумі 5140,62 грн., не розмежувавши їх, та штрафів в сумі 500 грн. та 5119,07 грн., які застосовані як вид цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача штрафів. Отже, загальна сума заборгованості станом на 11.06.2018 р., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 01.11.2013 р., становить 102381,33 грн. (1998,01 грн. заборгованість за кредитом + 95242,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом + 5140,62 грн. заборгованість за пенею та комісією). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 94,80 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір в сумі 1670,38 грн. На підставі викладеного та відповідно до ст. 61 Конституції України, ст.ст. 3, 509, 526, 527, 530, 549, 551, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial