Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], в позові посилається на те, що між позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступник Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05П192-К від 30.12.2005 року, відповідно до якого він отримав грошові кошти у сумі 23000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних. В якості забезпечення [PERSON] виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, банк 30.12.2005 року уклав з [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого останній надав в іпотеку житловий будинок, загальною площею 91,4 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 1300 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Богатирівка, вулиця Титули, будинок 40. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. У звязку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань, станом на 25.05.2016 року заборгованість по вказаному договору становить 25165,29 дол. США, яка складається з наступного: 13182,34 дол. США прострочена заборгованість по кредиту, 11982,95 дол. США прострочена заборгованість по відсоткам. У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач заперечував проти задоволення позову та звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступник Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05П192-К від 30.12.2005 року, відповідно до якого він отримав грошові кошти у сумі 23000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних (а.с. 6-11). В якості забезпечення [PERSON] виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, банк 30.12.2005 року уклав з відповідачем [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого останній надав в іпотеку житловий будинок, загальною площею 91,4 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 1300 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Богатирівка, вулиця Титули, будинок 40 (а.с. 12-17). Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 25.05.2016 року виникла заборгованість по вказаному договору, що становить 25165,29 дол. США, яка складається з наступного: 13182,34 дол. США прострочена заборгованість по кредиту, 11982,95 дол. США прострочена заборгованість по відсоткам (арк. с. 20-23). Таким чином, суд вважає підтвердженим твердження позивача про наявність заборгованості за кредитним договором, проте права позивача судовому захисту не підлягають у звязку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений, або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Оскільки кінцевим терміном повернення кредиту - строком виконання договору, встановлено 29.12.2012 року, і строк позовної давності не переривався, та позивач звернувся до суду (19.08.2016 року), після спливу строку позовної давності (29.12.2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 63-64). За таких обставин суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності і це є підставою для відмови у позові щодо вимог до боржника.

Outcome: dismissed