Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач 06 травня 2015 року звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 05 серпня 2014 року між нею та ПАТ «Актабанк» було укладено договір-заява строкового банківського вкладу (депозит) «Акта/онлайн» № ИБ-0000017008/Т, відповідно до умов якого позивач передала на депозитний рахунок № 26301101630195 грошові кошти в сумі 79\~408,80 грн. Договір був укладений на строк з 05 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року. Виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, одночасно з поверненням вкладу. Таким чином, 05 вересня 2014 року відповідач на вимогу позивача мав повернути суму вкладу разом з сумою нарахованих процентів. Після закінчення строку договору позивач суму депозиту не отримала і до сьогодні. Отже, відповідачем не було повернуто депозит і на день подачі позовної заяви, банк продовжує користуватися грошима, у звязку з чим позивачем 11.09.2014 р. та 23.12.2014 року на адресу відповідача були направлені листи про негайне повернення коштів, однак кошти не були повернуті. На підставі вищевикладеного просила стягнути з відповідача суму депозиту в розмірі 79\~408,80 грн.; суму втрат від знецінення грошей у розмірі 3 % річних 1481,55 грн. та інфляційного збільшення у розмірі 26\~204.57 грн., а загалом 107093,92 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 05 серпня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Актабанк» було укладено договір-заява строкового банківського вкладу (депозит) «Акта/онлайн» № ИБ-0000017008/Т, відповідно до умов якого позивач передала на депозитний рахунок № 26301101630195 грошові кошти в сумі 79\~408,80 грн., строк дії з 05 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року (а.с.5-6,41). 11 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Актабанк» з письмовою заявою про повернення через касу готівкові кошти в сумі 79\~408,80 грн. та нараховані проценти в розмірі 1\~145,45 грн. (а.с.7). 23.12.2014 року [PERSON] повторно звернулася до ПАТ «Актабанк» з письмовою заявою про повернення депозитного вкладу та нарахованими на нього процентами (а.с.8). Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Водночас банк згідно з частиною другою статті 1066 ЦКУкраїни має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту. 16 вересня 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку Українивід16.09.2014 року № 576 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Актабанк». Тимчасову адміністрацію у ПАТ Актабанк запроваджено строком на три місяці з 17.09.2014 року по 17.12.2014 року (а.с.29-30). Рішенням № 144 від 15.12.2014 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства«Актабанк» на один місяць по 17.01.2015 року (а.с.27-28). 15 січня 2015 року Правління НБУ винесло Постанову № 19, якою банківська ліцензія ПАТ «Актабанк» була відкликана. Рішенням № 6 від 16.01.2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства«Актабанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку (а.с.25-26). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 ст. 2 Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Нормами ст. 36 Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до частини 5 зазначеної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки ( штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Частиною 8 статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги по зобов'язанням банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Таким чином, суд приходить до висновку, що процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону, а тому вимоги позивача про стягнення сум за вказаним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають. Враховуюче вищевикладене суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed