Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона відповідно до кредитного договору від 11 січня 2008 року отримала в банку кредит в сумі 1500 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20, 4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якогорозміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якоговстановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних умовах,який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку http://privatbмank.ua/terms/pages/70/з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною краткою. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачці кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, зобов'язання за вказаним договором не виконала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15 червня 2014 року має заборгованість за кредитним договором 4484, 54 долари США, що складається з: 1453,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 3010, 14 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 20,91 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2011 року з відповідача на користь банку було стягнуто борг за кредитом 2597, 3доларів США, а тому різниця між нарахованою станом на 15 червня 2014 року сумою боргу і сумою, стягненою судовим рішенням, складає 1887, 24 доларів США. Відповідачеві нараховані штрафи в сумі 42, 66 доларів США - фіксована частина, 94, 36 доларів США - процентна складова. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань за кредитним договором, а тому банк просив стягнути з неї заборгованість за кредитом в сумі 2024, 26 доларів США, що за курсом 11, 72 НБУ станом на 15 червня 2014 року складає 23724, 38 гр. (а.с. 3-5). 8 вересня 2014 року банк змінив та збільшив позовні вимоги,посилаючись на те, що 11 січня 2008 року банк уклав з [PERSON] кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит в сумі 1500 доларів США у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 7% на місяць (20,4 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (строк дії пластику картки зазначений на картці «місяць/рік»). Відповідач отримала платіжну картку [NUMBER] зі строком дії пластику картки 01/10, тобто до 31 січня 2010 року включно, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку. Погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту відповідачем або шляхом договірного списання, передбаченим п.п.4.6 Умов і правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердила, що заява разом із Пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими вона ознайомилась і згодна, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Згідно п. п. 3.2, 5.3 Умов і правил надання банківських послуг, а також заяви позичальника, що разом складають кредитний договір, банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, а відповідач дала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, якому надала право в будь-який час змінювати (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, про що останній не зобов'язаний повідомляти відповідача. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. П.п. 3.1.3 розділу 2 («Правила використання платіжної картки») Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картки, а також за умови наявності грошових коштів на картці для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картці. У встановлений договором строк письмової заяви про припинення дії договору та закриття картки до банку не надходило. Відповідно до Довідки про умови кредитування (Тарифи), що є невід'ємною складовою кредитного договору, нараховуються підвищені відсотки на суму простроченої заборгованості у розмірі 3, 4 % на місяць (40,80 % річних). Банк зобов'язання за кредитним договором виконав, видав відповідачці кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2011 року в справі № 2-1183/2011з відповідача на користь банку стягнено борг станом на 7 грудня 2010 року у сумі 2597, 3 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату розрахунку складало 20674,54 гр. Кредитна заборгованість відповідачем повністю не сплачена, відсотки продовжували нараховуватись щомісяця, як передбачено умовами договору - до повного погашення сальдо кредиту. Відповідач продовжує користуватись коштами банку, кредит не сплачує, не дивлячись на рішення суду, яке не звільняє її від сплати процентів за користування кредитними коштами. Останні платежі відповідач здійснила 13жовтня 2011 року - 6,18 доларів США, 4 листопада 2011 року - 12, 36 доларів США, 21 грудня 2011 року - 18, 63 доларів США, 27 січня 2012 року - 18, 61 доларів США, 16 лютого 2012 року - 18, 63 доларів США, З 7 грудня 2010 року (з моменту звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості) по 15 червня 2014 року банк нарахував відсотки за користування кредитними коштами в сумі 2140,74 доларів США (3010,14 доларів США - 869,4 доларів США (стягнені рішенням суду, але не сплачені) = 2140, 74 долари США), що еквівалентно 25089, 47 гр.). Просить стягнути з відповідача на йогокористь заборгованість повідсотках за користування кредитними коштами, нараховану за період з 7 грудня 2010 року по 15 червня 2014 року в сумі 2140,74 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Нацбанку України на дату розрахунку складає 25089,47гр. (а.с.42-44). В судовому засіданні представник банку підтримав змінені позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю банком своїх вимог, а також тим, що частково нею здійснювалось погашення заборгованості, а з попереднім судовим рішенням вона незгодна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 січня 2008року сторони уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримала в банку кредит в сумі 1500 доларів США у вигляді поновлювальної кредитної лінії під 20, 4 % річних (1,7 % в місяць) за користування кредитними коштами. Процентна ставка в місяць на суму простроченої заборгованості складає 3, 4 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості. З заяви позичальника вбачається, що вона своїм підписом підтвердила, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими вона ознайомилась і згодна, становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 10-18). Згідно п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту в межах сум, підлягаючих сплаті банку за даним договором при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання) в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п.5.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення держателем або довіреною особою діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання держателем або довіреною особою держателя своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків за цим договором. П. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг дає право банку на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг при незгоді з зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком. Згідно п. п. 6.5 - 6.7 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Згідно п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і Овердрафтом) боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені тарифами банку. П. 5.6 Правил користування платіжною карткою передбачає, що боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема, з карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. П. 5.7 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків за договором. З витягу з програмного комплексу банку вбачається, що відповідач отримала в банку кредитну карту [NUMBER] (а.с.145-146). ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приват Банк» на підставі п. 1.1 його статуту; назву банку змінено рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року, державну реєстрацію змін проведено 17 липня 2009 року (а.с. 19-21). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і стягнуто з неї на користь банку заборгованість за спірним кредитним договором в сумі 2597, 3 гр., що складається станом на 7 грудня 2010 року з: 1500 доларів США - заборгованість за кредитом, 869, 4 доларів США - заборгованість за процентами; 44, 4 доларів США - борг по комісії, 62, 81 доларів США - штраф (фіксована частина), 120, 69 доларів США - штраф (процентна складова), що всього еквівалентно 20674, 54 гр. (а.с.6). З наданого банком розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що загальна сума нарахованих станом на 15 червня 2014 року відсотків за користування кредитом склала 3010,14 доларів США, з них стягнуто за рішенням суду - 869, 4 долари США, тобто сума не сплачених відповідачем відсотків становить 2140, 74 долари США (а.с.7-9). Таким чином, між сторонами виник спір, що випливає з кредитних правовідносин, тобто виконання умов кредитного договору, пов'язаний з невиконанням відповідачем, яка має борг перед банком, зобов'язань за кредитним договором по сплаті процентів за користування кредитними коштами. Ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказаний принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає спірною в даній справі суму заборгованості за процентами за уточненим позовом банку. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає і зсуті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. Ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачають, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що банк-позивач довів, що після ухвалення 21 березня 2011 року рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідач-позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, продовжувала користуватись коштами банку, не повертаючи їх, чим допустила прострочення виконання зобов'язань за договором кредиту. Це порушило права банку і дало йому як кредитору право на підставі вищенаведених норм закону та відповідних умов договору кредиту нараховувати і надалі, тобто після ухвалення рішення суду, проценти за користування кредитними коштами і стягнути з позичальника суму відповідних нарахувань за відсотками. Відповідач не спростувала доводів позивача про порушення нею зобов'язань за кредитним договором та про розмір боргу за процентами, порушення його прав відповідачем в зв'язку з неповерненням суми кредиту,зокрема, і в зв'язку з невиконанням судового рішення. Дії банку по нарахуванню процентів узгоджуються з ст. 599 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до абзаців 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Ст. 3 ЦК України передбачає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вказані норми законів, а також ст. 6 ЦК України, передбачають добровільність в укладенні угод. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що вона розрахувалась з банком за спірним кредитним договором, та надала на підтвердження копії платіжних документів по сплаті коштів. З наданих банком розрахунку заборгованості вбачається, що здійснені нею платежі, на які посилається відповідач, враховані банком при нарахуванні процентів за спірний період. Правильність їх зарахувань відповідно до умов кредитного договору відповідач не спростувала. Вказана обставина підтверджується і витягом з особового рахунку відповідача за основною картою договору [NUMBER] (а.с. 47-57). Відповідач не спростувала доводів банку, що рішення суду, яким з неї стягнуто заборгованість, нараховану станом на 7 грудня 2010 року, не виконане, знаходиться на примусовому виконанні (а.с. 35-38). Доводи відповідача про те, що провадження в даній справі підлягає закриттю, оскільки вже є рішення суду про стягнення з неї боргу, безпідставні, оскільки вона не спростувала тієї обставини, що рішення суду не виконане, а тому позивач мав право як кредитор нараховувати проценти за користування кредитом. Доводи відповідача про те, що борг виник із-за дій банку по перешкоджанню сплати нею кредиту, зарахуванням коштів на картки і з наступним нарахуванням таких відсотків, які вона сплатити не могла через відсутність доходів, не дають підстав для звільнення її від сплати вказаних нарахувань за процентами. Її доводи в цій частині належним доказами не підтверджуються та спростовуються рішенням суду від 21 березня 2011 року, яким, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлені обставини, що не підлягають доказуванню в даній справі, зокрема, і щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом. Таким чином, посилання відповідача на те, що банк не вірно розподіляв сплачені нею кошти на її різні карткові рахунки та про те, що картки не перевипускались, не спростовують вимог позивача про те, що він має право на отримання процентів від відповідача в зв'язку з непогашенням тіла кредиту. Правильність нарахування відсотків з врахуванням умов кредитного договору відповідач не спростувала. Абзац 3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» містить роз'яснення, згідно яких у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення. П. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснює, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, і кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Банк при зверненні з позовом до суду сплатив судовий збір в сумі 243,6 гр., які на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст.ст. 3, 6, 16, 509, 525-527, 530, 536, 549-551, 610, 612, 616, 626, 627, 629, 631, 634, 638, 639, 1046, 1049, 1054, 1056 ЦК України,

Outcome: approved