Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач 04.04.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди завданої в наслідок ДТП та просив стягнути з відповідача суму завданої шкоди при ДТП у розмірі 14 526,35 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. Позов обґрунтовано тим, що 11.07.2012 року в м. Києві по вул. Стеценко, 30 відбулась ДТП внаслідок якої технічних пошкоджень було завдано двом автомобілям, а саме: автомобілю «Фіат» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] та автомобілю ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] 20.07.2012 року позивач звернувся до ТОВ «ІТАЛАВТОЦЕНТР» для встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] ТОВ «ІТАЛАВТОЦЕНТР» було виставлено позивачу рахунок-фактуру №ИЦ-0004637, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER], пошкодженого в наслідок ДТП, складає 14526,35 грн. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2012 року у справі №2607/9238/2012 винним у ДТП, що мала місце 11.07.2012 року визнано [PERSON]. На момент скоєння ДТП, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «А.Т.Н.». Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] була застрахована в СТзДВ «Гарантія» відповідно до договору (полісу) страхування №АВ/0386439, строк дії якого з 12.01.2012 року по 12.01.2013 року. Позивач [PERSON] звернувся до СТзДВ «Гарантія» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, однак позивачу було відмовлено у здійсненні виплати. Транспортний засіб БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] належить на праві приватної власності ТОВ «Радичі Транс». На момент укладення договору (полісу) страхування №АВ/0386439 від 11.01.2012 року орендарем транспортного засобу БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER] було ТОВ «Стар Авто-Транс». 12.03.2012 року між ТОВ «Радичі Транс» та ПП «А.Т.Н.» було укладено договір оренди транспортних засобів №188, згідно якого транспортний засіб БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER] передається у користування ПП «А.Т.Н.». Згідно тимчасового реєстраційного талону [NUMBER], ПП «А.Т.Н.» є організацією, яка володіє транспортним засобом БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER]. З огляду на зазначені обставини, враховуючи, що [PERSON] перебував на момент вчинення ДТП у трудових відносинах з ПП «А.Т.Н.» та керував транспортним засобом БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER], з посиланням на ст. 1172 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача суму завданої шкоди спричиненої їхнім працівником при ДТП у розмірі 14 526,35 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. В процесі розгляду справи судом позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог на суму 15 715,24 грн. - розмір матеріальної шкоди (а.с. 31). Ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання від 11.06.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи СТзДВ «Гарантія» (а.с. 49-50). У судовому засіданні 10.07.2014 року позивач та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Дудич Т.В. у судовому засіданні 11.06.2014 року заперечував щодо позову, зазначивши, що цивільно-правова відповідальність водія на час виникнення ДТП була застрахована в СТзДВ «Гарантія» згідно договору (полісу) страхування №АВ/0386439, строк дії якого з 12.01.2012 року по 12.01.2013 року, а відтак відповідачем у справі має бути саме страхова компанія. У судове засідання 10.07.2014 року представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та подав письмові заперечення (а.с. 55-57). Представник третьої особи Пономарьов А.О. в судовому засіданні 10.07.2014 року зазначив що підстав для виплати страхового відшкодування у СТзДВ «Гарантія» немає, а відповідати за позовом має саме ПП «А.Т.Н.». Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1) ч.2 згаданої статті встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1) ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 11.07.2012 року в м. Києві по вул. Стеценко, 30 відбулась ДТП за участю автомобілів «Фіат» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] та БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП технічних пошкоджень було завдано двом автомобілям, а саме: автомобілю «Фіат» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] та автомобілю ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] Згідно звіту №01782 від 29.07.2012 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] внаслідок його пошкодження при ДТП складає 15 715,24 грн. (а.с. 32-39). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2012 року у справі №2607/9238/2012 винним у ДТП, що мала місце 11.07.2012 року визнано [PERSON]. (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] на момент ДТП була застрахована в СТзДВ «Гарантія» згідно договору (полісу) страхування №АВ/0386439, строк дії якого з 12.01.2012 року по 12.01.2013 року (а.с. 12 - копія поліса). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] на момент ДТП була застрахована в СТзДВ «Гарантія» згідно договору (полісу) страхування №АВ/0386439. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль БАЗ А079-04 «Еталон» д.н.з. [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с. 12). Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. В ході розгляду справи у суді позивачем не було пред'явлено вимог до СТзДВ «Гарантія», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача ПП «А.Т.Н.» суми у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 15 715,24 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі.. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed