Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач 06.02.2015 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, який доповнила в процесі розгляду справи. В позові зазначила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] за їх спільне подружнє життя на земельній ділянці розміром 896 кв.м. придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований в ЗМБТІ. 17.02.1984 р. її батько [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були вона, дружина спадкодавця [PERSON], син спадкодавця [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON] 18.11.1986 р. держаним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні, набутому [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, реєстровий номер 2-5332. 04.03.1987 р. ЗМБТІ було видане реєстраційне посвідчення. 18.11.1986 р. держаним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 2-5335. 04.03.1987 р. ЗМБТІ було видане реєстраційне посвідчення. Відповідно, частки у спадщині після смерті спадкодавця [PERSON] розподілились наступним чином: - [PERSON], дружині померлого та матері позивача ? частка, як частка у спільному майні подружжя, + 1/8 частка, як спадкоємиці за законом = 5/8 часток у житловому будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя; - позивач та син спадкодавця [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину житлового будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя кожен; - мати спадкодавця [PERSON], згодом померла та її частку у спадщині у вигляді 1/8 частини житлового будинку по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя успадкувала її донька [PERSON], яка в свою чергу склала заповіт на ім»я свого рідного брата [PERSON] 30.03.1992 р. [PERSON] склала заповіт, згідно якого належну їй частку житлового будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя заповіла в рівних частках позивачу та [PERSON] Ще за життя [PERSON], вони у добровільному порядку визначили порядок користування спірним житловим будинком. [PERSON] здійснив численні самочинні прибудови та добудови до вказаного будинку, а тому кожен з них позивач, [PERSON] та [PERSON] разом з його сім»єю, мали можливість користуватись спільним будинком окремо один від одного, оскільки всі комунікації (водопостачання, газопровід та електромережі) були проведені окремо до кожної частини житлового будинку. Проте, будинок залишився одним спільним об»єктом. Згодом, після добудов, утворились 2 окремих центральних входів до будинку з хвіртками сім»ї [PERSON] та у позивача з матір»ю. Позивач та [PERSON] займали дві окремі кімнати в будинку з коридором, кухнею, санвузлом та верандою. У [PERSON] у користуванні залишилась інша частина будинку, яка складалась з трьох кімнат та підсобних приміщень. 11.04.2007 р. [PERSON] померла. На день смерті [PERSON] разом з нею постійно мешкали та були зареєстровані: син [PERSON], спадкоємець за заповітом від 30.03.1992 р., його дружина та доньки відповідачі у справі, та донька позивача [PERSON] Позивач на день смерті матері [PERSON] була зареєстрованою за іншою адресою, проте, саме на день відкриття спадщини мешкала без реєстрації за адресою: м.Запоріжжя, вул..Тимірязєва, б.387 в м.Запоріжжя, у частині вказаного житлового будинку, яка належала їй на праві власності після смерті батька. Смерть матері була раптовою та тяжкою втратою. Коли стало питання про звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, її брат [PERSON] попросив не подавати таку заяву, так як вона вже фактично прийняла спадщину, бо мешкала на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та має свою частку у цьому будинку. Крім того, [PERSON] попросив її не отримувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері, мотивуючи тим, що він добровільно компенсує вартість її часток у житловому будинку, як після смерті батька, так і після смерті матері. З братом у позивача були добрі сімейні відносини. Весь цей час [PERSON], з її дозволу, продовжував мешкати як у своїй частині житлового будинку, так і належній їй частині. Згодом його доньки також стали разом з їх новими сім»ями мешкати у будинку. В 2014 р. [PERSON] раптово помер. Спадкоємиці [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відразу після смерті батька погоджувались сплатити вартість її часток у спірному будинку, але на цей час відмовляються визнавати за нею право на спадщину після смерті [PERSON] Постановою П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 02.02.2015 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 11.04.2007 р. [PERSON] За позовом позивач, посилаючись на ст.1269 ЦК України, просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме 11.04.2007 р. за адресою: м.Запоріжжя, вул..Тимірязєва, б.387; визначити частки в спадковому майні після померлої 11.04.2007 р. [PERSON] в розмірі 5/16 часток жилового будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя за кожним із спадкоємців за заповітом, а саме за позивачем та [PERSON]; визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 11.04.2007 р., на 5/16 частин житлового будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя та стягнути судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.25-28). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. [PERSON] до суду не з»явилась, про розгляд даної справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала. [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів та представника [PERSON], третьої особи [PERSON], допитавши свідків, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] померла 11.04.2007 р., після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на 5/8 частин житлового будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя, з яких ? частина вказаного будинку належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого П»ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.11.1986 р. р.№ 2-5332 та 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П»ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.11.1986 р. за р.№ 5335 (а.с.141-146). 30.03.1992 р. [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений П»ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 1-591. Згідно заповіту [PERSON] заповіла належну їй частину будинку № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя в рівних частках кожному [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). Після розірвання та укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.57, 58). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 02.02.2015р., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного житлового будинку у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. (а.с.64). З пояснень сторін та наданої довідки (а.с.12) вбачається, що [PERSON] на день смерті проживала у спірному будинку. Також в будинку на час смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав спадкоємець [PERSON], який помер 14.12.2014 р. (а.с.52). Сторонами визнається, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є відповідачі по справі, як дружина та діти померлого. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] посилається про те, що на день смерті своєї матері [PERSON] вона проживала разом з нею і тому у розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України є особою, яка прийняла спадщину. Проте нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері (а.с.10). В обґрунтування позову позивач посилалась на довідку квартального комітету № 609 (а.с.12), згідно з якою позивач на день смерті матері мешкала разом з нею за адресою буд. № 387 по вул..Тимірязєва в м.Запоріжжя та покази свідків. З наданих довідок квартального комітету (а.с.83, 140) судом встановлено, що відомості, викладені в довідці № 609, головою квартального комітету були встановлені з пояснень свідків сусідів померлої [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача пояснювали, що [PERSON] до смерті матері деякий час мешкала разом з нею у спірному житловому будинку. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідачів стверджували про те, що [PERSON] не проживала разом з [PERSON] до її смерті. Таких висновків свідки дійшли, оскільки не бачили постійно позивача на земельній ділянці та в будинку, в якому мешкала спадкодавиця. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч вищезазначеному, позивач не надала суду належних і допустимих доказів прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] Разом з тим, суд не може прийняти як доказ прийняття спадщини зазначену вище довідку № 609 та суперечливі покази свідків, які беззаперечно не свідчать про постійне проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час її смерті. Вирішуючи позов суд виходив з наступного. Ч.3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13, від 16.05.2013 року роз'яснені наступні позиції, які необхідно брати до уваги під час розгляду справ про спадкування. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] з 06.03.1989 р. по цей час зареєстрована за адресою: [INFO], про що свідчить копія паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію (а.с.59), тобто на час смерті [PERSON] позивач була зареєстрована не за місцем реєстрації спадкодавця. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], позивач постійно проживала за місцем реєстрації. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання [PERSON] з матір'ю [PERSON] на день її смерті, як і похідні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задоволенню не підлягають. В порядку ст. 88 ЦПК України, судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: dismissed