Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач 01.09.2016 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Ян [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21 лютого 2014 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, проте від шлюбу дітей не мають. За час подружнього життя зясувалося, що вони мають різні погляди на життя, шлюб та інші цінності. Між позивачем та відповідачкою погіршилися відносини, постійно виникали непорозуміння, які призвели до того, що з 15.06.2016 року вони припинили фактичні подружні стосунки і перестали спільно вести господарство. В судове засідання 21.02.2017 року зявився позивач [PERSON]А.о. який позов підтримав та зазначив, що примирення з відповідачкою не відбулося, вона так і не повернулася у сімю та проживає окремо. Також в судове засідання зявився представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 01.09.16). В судове засідання не зявилася відповідачка Ян [PERSON] хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином у встановленому ст. 74 ЦПК України порядку, причин неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.4\~ст. 169 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення та думки осіб присутніх в судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]А.о та Ян [PERSON] 21.02.2004 року зареєстрували шлюб у місті Яньтай, повінція Шаньдун, Китайська Народна Республіка, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 24 лютого 2014 року та нотаріальним актом та засвідчений послом України в КНР. Від шлюбу у позивача та відповідачки дітей не має. Подружнє життя сторін не склалося. З 15 червня 2016 року сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть разом спільного господарства та спільно не проживають, про що зазначено у позовній заяві та підтверджено позивачем у судовому засіданні. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не предявлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між ними неможливе. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює\~докази\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересамяк це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved