Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач 11.02.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони уклали шлюб між собою 25.11.14 р., вони є батьками вказаної вище неповнолітньої дитини, яка на даний час проживає з нею. Вона на даний час не працює та має несталий доход. Відповідач ухиляється від утримання дочки сторін. Покликаючись на ст. ст. 141, 150, ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., зазначає, що вважає достатнім для забезпечення належного розвитку дочки розмір аліментів в сумі 1 500 грн. Просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 05.03.20 р. за ухвалою суду. Про зміст вказаної вище ухвали суду та позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було повідомлено у встановленому законом порядку відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. За станом на 30.04.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Сторони та представник позивача - [PERSON] , у судове засідання не з`явились, хоча, кожен з цих учасників справи, зокрема, належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомлено. Попередньо представником позивача подано до суду заяву з проханням справу розглядати у її та її довірительки відсутності; позову підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін та представника позивача. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.11.14 р., що стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого тоді ж відділом драцс по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області. Згідно з копією свідоцтва про народження спільної неповнолітньої дитини сторін - дочки [PERSON] , вона є [INFO]. Доказів того, що вказана вище спільна неповнолітня дитина сторін, дійсно, на даний час проживає разом з нею, позивач суду не надала. Однак суд, враховуючи вік дитини та те, що відповідач проти існування такої обставини не заперечив засобом, зокрема, надання відзиву на позовну заяву тощо, приходить до висновку, що позивачеві таки належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач належну матеріальну допомогу на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін не надає, хоча він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з цією дитиною, як її батько. Таким чином позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд враховує, що доказів про те, що відповідач має доход, а також - про розмір такого доходу, інше нерухоме чи цінне рухоме майно тощо, що могло б бути взято судом до уваги при вирішенні спору, позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням спільного проживання батьків із дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання вище зазначеної неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 400 грн щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд зауважує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: partial