Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач 04.03.2016 р., та уточнивши вимоги заявами від 01.04.2016 р. та від 11.04.2016 (а.с. 97, 136) звернулася до суду із зазначеним позовом прохаючи: визнати недійсним та скасувати рішення Охтирської міської ради від 22.12.2015 року, серія та номер 125-МР про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: пров. Інтернаціональний, 2/а, власник: [PERSON], площа земельної ділянки 0,0442 га.; визнати недійсним та скасувати виданий [PERSON] витяг з ДЗК, серія та номер НВ-5902453772015, сформований 04.11.2015 року Управлінням Держгеокадастру в Охтирському районі, Сумської області, виданий Охтирською міською радою, та скасувати номер запису про право власності: 13052009; скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2/а, власник: [PERSON], реєстраційний номер: 836330959102 та скасувати кадастровий номер земельної ділянки 5910200000:15:006:0022; Стягнути з Відповідача та Співвідповідачів на її користь суму матеріальної шкоди в розмірі 14095 гривень та суму моральної шкоди в розмірі 15000 гривень. Вимоги мотивує тим, що згідно розробленої технічної документації Відповідач одержав з Державного земельного кадастру витяг № НВ-5902453772015, який сформований 04.11.2015 року. Однак, даний витяг був розроблений з порушенням закону. У ньому допущена помилка, зокрема межа земельної ділянки Відповідача частково накладається на межу генерального плану технічного паспорту, який розроблявся на основі Договору забудовника від 03.02.1955 року [PERSON] та переданий їй у спадщину як набувача права на земельну ділянку (землекористувача). Відповідач одержав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Рішенням Охтирського виконкому міськради від 3.02.1955 року № 4 була відведена її батькові, [PERSON], земельна ділянка для індивідуального будівництва жилого будинку, площею шістсот квадратних метрів за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2, далі 2/б. Укладений договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою нотаріально завірений та зареєстрований під № 23 від 4 березня 1955 року. План відведеної під будівництво земельної ділянки додається до договору і є його невід'ємною частиною. [PERSON] від 20 жовтня 1959 року індивідуальний будинок був введений в експлуатацію і це означає, що її батько, [PERSON], став домовласником індивідуального домоволодіння за вищевказаною адресою. [PERSON] пп. в) п. 2 ст. 92 ЗК України - права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: виключно для будівництва і обслуговування житлового будинку. А це означає, що її батько, [PERSON], набув права постійного довічного користування земельною ділянкою (землекористувач). Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації Сумської обл. 15 червня 1955 року було розроблено технічну документацію на домоволодіння на основі договору від 3 лютого 1955 року і земельна ділянка загальною площею в 600 квадратних метрів була зареєстрована на [PERSON] - Реєстровий № 139 кн. 42, від 14 березня 1979 року. Як вказано в Договорі п. 2 - зазначена земельна ділянка відводиться забудовнику безкоштовно в безстрокове використання із обов'язком забудовника вносити земельну ренту за користування вказаною земельною ділянкою та встановлені Законом податки. Як видно із плану забудови з ліва від проїжджої сторони (червона лінія) земельна ділянка її батька межувала із домовласником під № 4, а з правого боку та із паралельної сторони - межувала із землями будинкоуправління. Зі сторони домовласника під № 4 по суміжній межі стояв його паркан, а на інших межах батько демонтував свій дерев'яний тин. (Вказано в генеральному плані). Приблизно через п'ятнадцять років (1970 р) з правої сторони забудовником став Відповідач. Земельна ділянка Відповідача знаходиться за адресою: Сумська обл., Охтирський район, м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2/а. З того часу домоволодіння її батька змінило № адреси на пров. Інтернаціональний, 2/б. Після смерті батька її мати написала відмову від спадщини, тому спадщину прийняла тільки вона. На час смерті батька, проживала в селі Куземин, а коли її матір стала потребувати сторонньої допомоги, переїхала до неї і вирішила одночасно оформити спадщину та земельну ділянку згідно закону. 14 вересня 2015 року вона звернулася до нотаріуса і за її клопотанням було проведено інвентаризаційною організацією переоформлення технічного паспорта на її імя. Всі необхідні документи були здані до нотаріуса 15 вересня і вже через місяць 16 жовтня 2015 року вона одержала [PERSON] про право на спадщину. [PERSON] п. 2, ст. 120 3К України, якщо жилий будинок, будівля або споруди розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на яких вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі що були у попереднього землекористувача. А це означає, що після одержання нею [PERSON] про право на спадщину вона набула і право на земельну ділянку як землекористувач в тому ж обсязі що було у її батька. [PERSON] п. 3 та п. 7, ст. 79-1 ЗК України, «Формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав» сказано, що винесення в натуру (на місцевості) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. А це означає, що її земельна ділянка вже давно сформована і зміна цільового призначення без її згоди є порушенням прав. У 1992 році її батько приватизував земельну ділянку. У розділі X «Перехідні положення» ЗК України сказано: 1. Рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. А це означає, що маючи квитанцію про сплату за приватизацію земельної ділянки, у неї є всі підстави приватизувати свою земельну ділянку і одержати [PERSON] про право на земельну ділянку у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, тобто згідно генерального плану Технічного паспорта. У вересні 2015 року, до одержання нею [PERSON] про право на спадщину, між нею та Відповідачем виник спір з причини розміщеного ним тину в частині суміжної межі (штрих лінія), який був зміщений на її земельну ділянку без згоди та не відповідав межі генерального плану. Відповідно до частини 1, ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж. Через декілька десятків років, дерев'яний тин Відповідачем по суміжній межі мінявся (приблизно в 1995 р.) але за межі не виходив. Ще через деякий десяток років Відповідач частину суміжного тину поміняв на залізний паркан висотою до двох метрів і з порушенням СНІП, а на решті межі Відповідач демонтував тимчасовий дерев'яний паркан зі зміщенням прямо під дах сараю, висотою також до двох метрів, що теж є порушенням СНІП. Тому ствердження Відповідача у висновку комісії, що паркан стоїть більше 40 років є неправдивим. Відповідачу було пред'явлено копію генерального плану належної їй земельної ділянки, де чітко видно, що зовнішні кутові межові знаки з'єднані прямою лінією. Тин, який самовільно перемістив Відповідач на її земельну ділянку, перекрив їй доступ пересуватися по власній землі до будівельної споруди, яка побудована згідно плану, який додається до договору забудовника, ще 60 років тому і потребує термінових ремонтних робіт. [PERSON] ст.ст. 91, 96, 106 ЗК України власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчинені дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права одне одного. А це означає, що незнання закону не звільняє Відповідача від відповідальності. Замість того, щоб вирішити питання по доброму він почав затівати сварки, направляти свого сина, який за словами Відповідача, погрожував перемістити залізний паркан на її земельну ділянку ще на три метри і затребував знести побудову яка знаходиться поблизу суміжної межі, і так би мовити не там стоїть, але ж ця побудова відповідає вимогам плану забудови та складався АКТ про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння. Порушень не виявлено а також відстань межі по проїжджій стороні (червона лінія) менша в технічному паспорті ніж в плані забудови. В плані забудови - 21 метр, а в технічному паспорті - 20,6 метра. Декілька разів натягала мотузку, щоб вирівняти суміжну межу, але Відповідач постійно її зривав. [PERSON] побудови паркану між сусідами. Писала листи з проханням вирівняти суміжну межу. Один лист з повідомленням Відповідач не прийняв. 3вернулася в Державну службу України з надзвичайних ситуацій, працівниками якої було встановлено факт порушення. Всі її старання вирішити спірне питання мирним шляхом виявилися марними. Декілька разів жінка Відповідача [PERSON] визивала працівників правоохоронних органів з кляузами про пошкодження їхнього залізного паркану її мамою, [PERSON], якій 85 років, вдова, ветеран війни, потребує сторонньої допомоги. [PERSON] ніяких порушень з їхнього боку не встановлено. Працівники правоохоронних органів порадили Відповідачу звернутися до суду та встановити суміжну межу в судовому порядку, так як вбачали, що нею закони не порушені і вона має усі права щодо доступу до своєї побудови згідно генерального плану технічного паспорта. Така неодноразова розмова з Відповідачем привела її тільки до душевного хвилювання звернення до аптеки в придбанні ліків та звернення до лікаря. Відповідач, у жовтні 2015 року, подав документи на виготовлення технічної документації на земельну ділянку в ПП «Бюро землевпорядного проектування». Геодезисти виїхали і всі кадастрові зйомки зробили без її присутності. Працівниками геодезичних робіт була порушена Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 року, а саме: пп. 12, п. 3 розділ ІІІ «Закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості» геодезисти зобов'язані були повідомити суміжних землекористувачів зафіксованим повідомленням не пізніше ніж за п'ять робочих днів про початку роботи, що не було зроблено. Порушили ст. 55 ЗК України та Інструкцію пп. 2, п. 2, розділу ІІ. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості») - документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а це означає, що геодезисти грубо порушили закон, провівши кадастрові зйомки не згідно генерального плану, а зі слів Відповідача, тобто по тину, зміщеному ним на її земельну ділянку і без її згоди. В даному випадку геодезисти застосували пп. 8, п. 3, розділ ІІІ. Інструкції від 18. 05. 2010 року, а саме: на бажання власника (землекористувача) - у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами рубежами тощо). А це говорить про те, що геодезистами порушені її Конституційні права так як кутові межові знаки суміжної межі зєднані не прямою лінією, як вимагає закон, а кривою лінією. Стовпи суміжної межі не зафіксовані межовими знаками (даного зразка). В [PERSON] прийомки - передачі такі межові знаки встановленого зразка відсутні. На побудову суміжного паркану відсутній договір між Відповідачем та її батьком, та завірений печаткою. Тому пп. 8, п. 3, розділ ІІІ Інструкції від 18.15.2010 року геодезисти не мали права застосовувати без погодження з суміжним землекористувачем. В розробці технічної документації обов'язковою складовою є погодження сторін пп. б) п. 2 ст. 198 ЗК України та п. 2, пп. 8, розділ ІІ Інструкції від 18.05.2010 року. [PERSON] прийомки - передачі межових знаків на підпис ні геодезисти, ні Відповідач не приносили і тому її підпис в [PERSON] відсутній. В [PERSON] виявлені підставні особи, які з Відповідачем не межують. Це [PERSON] та [PERSON] Остаточно дізналася про розробку технічної документації на земельну ділянку Відповідача, коли одержала листа, 17 жовтня 2015 року від узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів Охтирської міської ради від 12.10.2015 року. У Висновку сказано, що комісія повідомила [PERSON] (її матір) про розгляд заяви Відповідача листом від 05.10.2015 року. Лист був захований Відповідачем і вкинутий ним в поштовий ящик 13.10.2015 року, вже після засідання комісії. Це зроблено навмисно, так як решта листів приходила вчасно. [PERSON] навіть, якщо і так, то комісія повинна була перенести слухання на іншу дату, що не було зроблено, і обов'язково заслухати другу сторону, так як Відповідач в своєму поясненні відмітив, що між ним та [PERSON] виник спір за паркан. Комісією порушено п. 2, ст. 159 ЗК України. Висновок узгоджувальної комісії від 12.10.2015 року, який підкріплений до технічної документації, не може замінити її підпис. Комісією не доведено, що відмова в підписанні [PERSON] була безпідставною. Протокол про причину не підписання [PERSON] прийомки - передачі межових знаків на зберігання не складався. Також необхідно наголосити, що комісія не має механізму примусового виконання рішень органу місцевого самоуправління, тобто висновок комісії носить рекомендаційний а не імперативний характер, хоч і надано право їй згідно п. 3, ст. 158 ЗК України вирішувати спір між суміжними землекористувачами. В даному випадку комісією причина виникнення спору не вивчена. На місце комісія виїжджала але [PERSON] в присутності суміжних землекористувачів не складався, хоч можна було комісії згідно п. 2, ст. 107 ЗК України «Відновлення меж», встановити дійсну межу (Технічний паспорт) так як кутові межові знаки, які були раніше встановлені не помінялися, то залишалося тільки з'єднати їх прямою лінією або порадити Відповідачу звернутися до суду та встановити межу в судовому порядку і лише тоді приступати до виготовлення технічної документації земельної ділянки. Такі дії комісії по врегулюванню спору дозволяють визнати її як бездіяльною та рішення висновку узгоджувальної комісії з питань вирішення земельних спорів недійсним. Далі розроблений Виконавцем проект землеустрою підлягає погодженню в Управлінні Держгеокадастру, [PERSON] ст. 56 ЗУ «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» включає: п. д) - акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання. Так, як її підпис в [PERSON] відсутній, а замість неї підписали підставні особи та комісія не складала протокол про причину відмови у підписі нею акту, та ще й Відповідач вказав, що виник спір за межу між ним та [PERSON], то вищезгадану документацію не мали права погоджувати, потрібно було повернути на доопрацювання, виправлення помилок, встановлення суміжної межі в судовому порядку, а потім уже направляти в ДЗК для присвоювання кадастрового номера земельній ділянці Відповідача. Зверталась за розясненнями із цього приводу до компетентних органів, однак через їхню бездіяльність та ненадання належних відповідей вирішила звернутись до суду. Майже пів року вона та її матір знаходяться в стресовій обстановці. Незаконне перешкоджання пересуватися по належній їй земельній ділянці, незаконна зміна цільового призначення земельної ділянки, протиправні дії та бездіяльність відповідачів привели до значного погіршення її здоров'я, які визнані душевними переживаннями. Неодноразове звернення до посадових працівників принесли їй та її матері моральні страждання, а саме приниження, знущання. Постійні головні болі, підвищення тиску, болі в області серця змусили її теж звернутися до лікарів: терапевта та кардіолога. Виникли нові діагнози захворювання: - метаболічна кардіоміопатія, - гіпертонічна хвороба другої стадії. Для того, щоб поправити своє здоров'я, створити позитивні емоції, які дозволили б повністю чи частково погасити ефект впливу на психіку перенесених раніше страждань змушена була зробити замовлення на придбання путівки. Дивлячись із прайсу на 2016 рік (Додається) - вартість у гривнях за одну людину на добу складає -500 грн. За час лікування - 21 день, вартість путівки складає: 10500 грн. Тарифи на медичні послуги санаторію: ЕХО - графія серця -102 грн., тренування в режимі кардіонавантаженя - 32 грн. На 21 день 774 грн. [PERSON] - Охтирка - Ворзель (в два кінці) - 500 грн. Всього: 11894 грн. Крім того нею були витрачені кошти на ліки в розмірі 1111 грн. Всього розмір моральних збитків становить 13005 грн.(тринадцять тисяч п'ять грн.). Вважає, що суд повинен звернути увагу на її власні, а також її матері, душевні страждання принесені Відповідачем та співвідповідачами та стягнути із винних моральні збитки для поліпшення здоров'я. Охтирська міська рада також порушила норми земельного законодавства при видачі Відповідачу [PERSON] про право на земельну ділянку, адже одночасно й передала частину належної їй земельної ділянки, яка раніше належала її батькові, [PERSON], а після його смерті перейшла їй, як його спадкоємниці, яка зареєстрована під номером 139 кн. 42, 14 березня 1979 року. У судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені нею вимоги із урахуванням заяви про уточнення та просила позов задовольнити повністю з підстав викладених у заяві. Звернула увагу на той факт, що вона отримала земельну ділянку в спадщину саме у тих межах, які були визначені генеральним планом та належали її батькові на праві власності (останній отримав її у власність згідно Декрету). Представники організації, що виготовляли суміжному землекористувачу технічну документацію із землеустрою, при виїзді на місце для визначення межі її не запросили та зафіксували межу вже по переставленому залізному паркану. Твердження відповідача про те, що паркан по кривій лінії стояв і раніше на протязі 40 років не відповідає дійсності. Пояснення відповідача про те, що у них із батьком відбувся обмін частинами земельних ділянок і належний їй сарай не відповідає дійсності, оскільки той будувався на підставі належного дозволу на відведеній земельній ділянці і з моменту побудови не переносився. Погоджувальна комісія Охтирської міської ради межу відповідачеві погодила незаконно, бо на засіданні не була врахована її думка. Її про засідання цієї комісії повідомили несвоєчасно, проте незважаючи на це, не врахувавши її думку, прийняли, як вважає, незаконне і необґрунтоване рішення. Встановлена у незаконний спосіб межа порушує її право на належне обслуговування приміщення літньої кухні, яке вона використовує як сарай, оскільки відстань від вищезазначеного сараю до межі є незначною, що є порушенням будівельних норм. Дана обставина була встановлена комісією МНС. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що йому було виділено під забудову земельну ділянку розміром понад 4 сотки поруч із ділянкою батька позивачки [PERSON]. Вимоги позивачки є безпідставними, оскільки не він свого часу зайняв земельну ділянку сусіда, а навпаки відступив йому частину ділянки з боку двору. На даний час земельна ділянка, якою користується позивачка, є значно більшою за розмірами, що виділялась її батькові, тобто 6 соток. У позивачки земельна ділянка площею близько 8 соток. Межа між їхніми ділянками ніколи не була прямою. Вона є саме такою, як була з моменту забудови. Декілька разів змінювався паркан, але він будувався по тій же конфігурації. Із [PERSON] у них були добрі стосунки і спорів з приводу межі ніколи не виникало. Він йому свого часу відступив в ширину близько 3 м. землі з боку двору щоб був рівним заїзд у двір. Його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що паркан збудований по раніше існуючих межах, які визначені близько 20 років тому. Межа була погоджена із попереднім власником, батьком позивачки, і від нього із цього приводу будь-яких заперечень не було. Представник відповідача [PERSON], який є сином, відповідача, також заявив про незгоду із заявленими позивачем вимогами та підтвердив, що існуюча межа між сусідніми земельними ділянками була сформована на протязі тривалого часу і будь-яких конфліктів між його батьками та батьками позивачки не було. Позивачка близько 2 років тому переїхала проживати і звалила паркан біля їхнього сараю, тоді вони поновили його та поставили із металевої сітки. Представник управління Держгеокадастру в Охтирському р-ні, Сумської обл. [PERSON] у судовому засіданні також висловила незгоду із заявленими позовними вимогами. Пояснила що установа, яку вона представляє, діяла у межах повноважень та у спосіб визначений законом. Директор ПП «Бюро землевпорядного проектування» - [PERSON] також повністю не визнав заявлені вимоги. Пояснив, що технічна документація була розроблена відповідно до діючих норм і правил. Оспорювана межа визначена відповідно до фактичного користування і збігається із штучними рубежами (паркан). Від Охтирської міської ради Сумської обл. надійшов лист із проханням розглядати справу без участі їхнього представника, вирішення вимог покладають на розсуд суду. Представники реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не зявились, про причини не явки до суду не повідомляли. Від відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Охтирської міської ради надійшов лист розглянути справу без участі їхнього представника та зазначено що відділ не є правонаступником реєстраційної служби Охтирського МРУЮ. Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що рішенням Охтирського виконкому міськради від 3.02.1955 року № 4 була відведена [PERSON] (батько позивачки) земельна ділянка для індивідуального будівництва жилого будинку, площею шістсот квадратних метрів за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2, (в подальшому - 2/б). (а.с. 219, інв. спр. а.с. 13, 15, 17) 10.02.1955 р. [PERSON] уклав із комунальним відділом Виконкому Охтирської міської [PERSON] депутатів трудящих договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2, нотаріально завірений та зареєстрований під № 23 від 4 березня 1955 року. План відведеної під будівництво земельної ділянки додається до договору і є його невід'ємною частиною. (а.с. 8-10, інв. спр. а.с. 18) [PERSON] від 20 жовтня 1959 року індивідуальний будинок був введений в експлуатацію. (а.с. 7) [PERSON] генерального плану (схеми) присадибної ділянки за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2/б, та акту поточних змін (матеріали інв. спр. а.с. 24, 30) на виділеній земельній ділянці [PERSON] самочинно збудував літню кухню «В», прибудову «в», сарай «Г», сарай «Б», про що мається відповідна відмітка від 03.03.1979 р. (а.с. 6). [PERSON], ці господарчі споруди узаконені, як такі що побудовані до 05.08.1992 р.. [PERSON] рішення Виконавчого комітету Охтирської міської [PERSON] народних депутатів від 30.12.1993 р. на підставі положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» було передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку по пров. Інтернаціональному 2/б, у м. Охтирці, Сумської обл., для індивідуального житлового будівництва, площа 614 м2. (а.с. 199-200). Позивачка [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON], який помер 28.01.2006 р., житловий будинок загальною площею 54,1 м2 позначений літерою А-1ж із побутовими спорудами: верандою «а», тамбуром «а1», сараєм «Б», погребом «б1», літньою кухнею «В», прибудовою «в», сараєм «Г», сараєм прибудовою «г», колодязем «К», воротами №1, забором №2, по пров. Інтернаціональному, 2/б, у м. Охтирці, Сумської обл., розташований на земельній ділянці Охтирської міської ради. Станом на 15.09.2015 р. був виготовлений технічний паспорт на імя позивачки (а.с. 15, 18) Рішенням виконкому Охтирської міської [PERSON] депутатів трудящих від 22.04.1971 року № 8 була відведена відповідачу по справі [PERSON] земельна ділянка для індивідуального будівництва жилого будинку, площею 424 (чотириста двадцять чотири) квадратних метри за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2/а. (інв. спр. а.с. 6) 04.04.1972 р. [PERSON] уклав із комунальним відділом Виконкому Охтирської міської [PERSON] депутатів трудящих договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, пров. Інтернаціональний, 2/а. (інв. спр. а.с. 9) На земельній ділянці [PERSON] було побудовано житловий будинок із верандою та тамбуром А-а-а1, сарай «Б», погріб «б», вбиральню «В», огорожу №1-2-3. В подальшому ним було ще побудовано сарай «б1» та гараж «Г» (інв. спр. а.с. 12, 13, 19, 22). [PERSON] свідоцтва про право особистої власності від 27.07.1976 р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно (а.с. 118, інв. спр. а.с. 23, 24) [PERSON] рішення Виконавчого комітету Охтирської міської [PERSON] народних депутатів від 30.12.1996 р. № 738 на підставі положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» було передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку по пров. Інтернаціональному 2/а, у м. Охтирці, Сумської обл., для індивідуального житлового будівництва, площа 424 м2. Площі підлягають уточненню при видачі актів на землю (а.с. 117) В подальшому [PERSON] згідно поданої ним заяви від 08.09.2015 р. ПП «Бюро землевпорядного проектування» було розроблено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості) по пров. Інтернаціональному 2/а, у м. Охтирці, Сумської обл. (а.с. 108-121). Узгоджувальною комісією Охтирської міської ради з питань вирішення земельних спорів від 12.10.2015 р. через непогодження матірю позивачки [PERSON] акту прийомки передачі відповідачу на зберігання межових знаків, це питання було розглянуте та прийняте рішення про погодження зазначених меж. (а.с. 115) 04.11.2015 р. за відповідачем [PERSON] було зареєстроване право власності на земельну ділянку по пров. Інтернаціональному 2/а, у м. Охтирці, Сумської обл.; кадастровий номер 5910200000:15:006:0022. У січні 2016 р. позивачка зверталась із листом до відповідача про зупинення реєстрацію права власності на земельну ділянку через непогодження нею суміжної межі. Із зазначеного приводу позивач [PERSON] у листопаді, грудні 2015 р. неодноразово зверталась до Виконкому Охтирської міської ради та до місцевої прокуратури щодо оскарження розгляду заяви відповідача [PERSON] із приводу узгодження меж земельної ділянки та скасування рішення узгоджувальної комісії із цього приводу, а також не розгляду на сесії міської ради документації із землеустрою, порушення прав на оформлення земельної ділянки, на що отримала письмові відповіді про безпідставність зазначених заяв і скарг (а.с. 63-73) [PERSON] ст. 158 ЗК України судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. [PERSON] п. 4 Постанови ПВС України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р. згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядались вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Оскільки право власності на житловий будинок та господарські споруди перейшло до позивачки [PERSON], то згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 120 ЗК України до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, а саме право користування земельною ділянкою по пров. Інтернаціональному 2/б, у м. Охтирці, Сумської обл.. Відповідно до ч. 1, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно з ч. 3, ст. 10, ч. 1, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Позивач не надала суду належних і допустимих доказів того факту, що фактична межа між земельною ділянкою, яка перебуває у її користуванні, та належною на праві власності відповідачу відповідала плану зазначеному у технічній документації БТІ. Навпаки, той факт, що межі було визначено за тривалим фактичним користуванням у судовому засіданні підтвердив відповідач та його представники, а також сусід сторін [PERSON]. Останній показав, що проживає поруч із сторонами починаючи із 1967 р.. За цей час межа між суміжними ділянками не змінювалась. Підтвердив, що паркан і раніше відступав від стіни сараю відповідача десь до метру. У відповідачів був там курник. Раніше між батьком позивачки та відповідачем будь-яких конфліктів з приводу межі не було. Сусідка [PERSON] також показала, що конфігурація межі між земельними ділянками сторін визначалась парканом і ніколи не змінювалась. Раніше конфліктів між сусідами не було. Сварки почали виникати на протязі останніх 2 років після того, як позивачка переїхала проживати за зазначеною адресою. А допитаний як свідок [PERSON] повідомив, що у 70-х роках навпаки [PERSON] відступив землю батькові позивачки щоб вирівняти межу. У суду немає підстав ставити під сумнів покази зазначених свідків. Доводи позивачки із цього приводу не заслуговують на увагу. Із огляду на викладене суд прийшов до висновку про те, що конфігурація меж між суміжними земельними ділянками у вигляді ламаної лінії, як зазначено в плані меж земельної ділянки [PERSON], фактично склалась ще за життя попередніх власників сусідніх домоволодінь і ними на той час будь-яким чином не оспорювалась, що підтвердили в судовому засіданні свідки. Офіційно раніше межі не погоджувались та в натурі не закріплювались. Твердження позивачки про те, що відповідач має надати як доказ письмовий договір між ним та її батьком про погодження суміжної межі не заслуговують на увагу, оскільки закон обовязкової письмової форми такої домовленості не вимагає, а вищезазначені докази свідчать про те, що така домовленість між сторонами була і носила усний характер. Наказом державного комітету із земельних ресурсів за №376 від 18.05.2010 р. було затверджено інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. [PERSON] п. 3.8 зазначеної Інструкції межові знаки не встановлюються у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо). Таким чином ПП «Бюро землевпорядного проектування» при виготовленні на замовлення відповідача [PERSON] технічної документації із землеустрою вірно було встановлено межі земельної ділянки згідно її тривалого фактичного використання. Суд не може прийняти до уваги посилання позивачки на те, що межа між суміжними земельними ділянками має бути рівною, як це зазначено в технічній документації БТІ, яка, на її думку, є землевпорядною документацією. Однак матеріали БТІ не є землевпорядною документацією. Отже, землевпорядна організація визначила межі відповідно до фактичного користування землею, що відповідає вимогам чинного законодавства. Як було встановлено у судовому засіданні акт прийомки передачі межових знаків на зберігання було погоджено із усіма суміжними землекористувачами та землевласниками окрім матері позивачки [PERSON]. Зазначена обставина стороною відповідача чи землевпорядною організацією не приховувалась. Навпаки, зазначене питання було винесене на розгляд узгоджувальної комісії Охтирської міської ради. Як зазначалось вище, узгоджувальною комісією Охтирської міської ради з питань вирішення земельних спорів від 12.10.2015 р. через непогодження матірю позивачки [PERSON] акту прийомки передачі відповідачу на зберігання межових знаків, це питання було розглянуте та прийняте рішення про погодження зазначених меж. Сама [PERSON] (матір позивачки) чи її представник на засіданні узгоджувальної комісії присутні не були. Як зазначила у судовому засіданні позивачка, це трапилось через навмисну поведінку відповідачів, які перехопили листа із відповідним запрошенням та вкинули його до поштової скриньки вже після проведення засідання. Зазначене твердження позивачки суд ставить під сумнів як таке, що не підтверджене будь-якими належними доказами. Дійсно, при прийнятті рішення узгоджувальною комісією не була зясована позиція позивачки та її матері (як законного користувача будинком та земельною ділянкою під ним). [PERSON], комісією були повною мірою досліджені всі обставини справи (члени комісії виходили безпосередньо на місце для зясування всіх обставин виниклого спору, що не заперечують сторони). Позивачка під час судового розгляду не навела жодних істотних аргументів, які б могли вплинути на прийняття комісією іншого рішення. Суд виходить також із того, що рішення зазначеної комісії носить рекомендаційний характер для прийняття відповідного рішення [PERSON], а позивачка до прийняття радою оспорюваного нею рішення про передачу у власність відповідачу земельної ділянки неодноразово письмово зверталась до зазначеного органу із письмовим обґрунтуванням своєї позиції. Тобто її доводам при прийнятті рішення надавалась відповідна оцінка. Позивачка також посилається на лист ДСНС яким зафіксовано факт порушення п.3.25 ДБН щодо відстані до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни господарського приміщення літньої кухні «В» менше 1 метру. Зазначена обставина була зафіксована також судом при проведенні огляду на місці. Однак зазначена обставина не свідчить про порушення прав позивачки, оскільки таке розташування приміщення літньої кухні від межі не викликало заперечень, а отже, було погоджене між попередніми власниками. Суд враховує також і той факт, що зазначене приміщення на той час батько позивачки збудував самочинно без врахування необхідної відстані до суміжної межі на той час майбутнього сусіда, відповідача по справі [PERSON]. У випадку виникнення перешкод у обслуговуванні частини господарського приміщення позивачка матиме можливість захистити своє право у інший спосіб (шляхом встановлення сервітуту). Позивачка не довела, що виділена у власність її батькові земельна ділянка площею 614 м2, зменшилась у площі. Остання відмовилась від залучення експертної установи чи ліцензованої землевпорядної організації для вимірювання площі земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні, визначенні відповідності межі земельної ділянки переданої у власність [PERSON] фактичному користуванню. Таким чином, оскільки позивачкою не доведено що рішенням Охтирської міської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, державною реєстрацією права власності на земельну ділянку за відповідачем та витягом з державного земельного кадастру на цю земельну ділянку, порушені її права на набуття у власність земельної ділянки у зазначених розмірах, то відсутні підстави для задоволення заявлених нею вимог у цій частині. З урахуванням викладеного, також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування із відповідача на її користь матеріальної та моральної шкоди. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного ст. 106, 107, 120, 125, 158 ЗК України, ст. 377, 392 ЦК України,

Outcome: dismissed