Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач 08.10.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що 10 серпня 1976 року рішенням №888/28 Московського Совєту, [PERSON] видано ордер №Г286248 на жиле приміщення: трикімнатну квартиру [ADDRESS], на сім'ю із чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Коли [PERSON] одружився, вищезгадана сім'я надала згоду на реєстрацію у спірній квартирі відповідачів. У 2006 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки форми №3 від 21.09.2015 року №9750 виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», у згаданій квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Проте, [PERSON] та [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше дев'яти років, не сплачують комунальні платежі, особистих їх речей в квартирі не має, спірною квартирою відповідачі не цікавляться, покинувши її добровільно, що підтверджується Актом від 05.03.2015 року засвідченого ЖЕД-7. Зважаючи на викладені вище обставини, посилаючись на норми ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] У судовому засіданні 13.01.2016 року позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі до суду двічі не з'явились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с. 16, 17, 22, 23), про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснює, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що 10 серпня 1976 року рішенням №888/28 Московського Совєту, [PERSON] видано ордер №Г286248 на жиле приміщення: трикімнатну квартиру [ADDRESS], на сім'ю із чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10). Власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки форми №3 від 21.09.2015 року №9750 виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», у згаданій квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Згідно Акту від 05.03.2015 року засвідченого ЖЕД-7, відповідачі [PERSON], [PERSON] з 2005 року не проживають в квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі більш як шість місяців в спірному жилому приміщенні не проживають, ним не цікавляться, залишили його добровільно, перешкод в користуванні їм ніхто не чинить, а тому вони втратили право користування спірним жилим приміщенням. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач не має претензій до відповідачів щодо розподілу судових витрат, та не заявляє такої вимоги у позовній заяві, відтак, судові витрати у виді судового збору з відповідача не стягуються на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved