Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

\-\-Позивач 11.04.2016 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. [INFO] року помер її батько [PERSON]. За життя останній 20.12.2013 року склав заповіт № 207 на користь позивачки, яким заповів йому все своє майно, який на момент смерті не змінено і не скасовано. Позивачка являється єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом термін. Спадкоємцями після смерті батька позивачки являються також батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від обов'язкової частки у спадковому майні, а також дружина - [PERSON], яка спадщину не прийняла. Спадковим майном являється житловий будинок [ADDRESS] та являється приватною власністю [PERSON], оскільки будинок побудований до 05 серпня 1992 року, а шлюб між батьками позивача зареєстрований 05.06.1995 року. Його двір не відноситься до колгоспного типу. При звернені до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами їй було відмовлено, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок, у зв'язку з чим у позовних вимогах позивачка просить суд визнати за нею право власності на даний житловий будинок. Позивачка в судове засідання дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у ній. Представник позивачки в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позові. Відповідач в судове засідання свого представника не направляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак від нього надійшла до суду письмова заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника, також зазначивши що заперечень проти задоволення позову не мають. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, та докази якими обґрунтовуються підстави позову, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] року помер [PERSON]. За життя, 20.12.2013 року, останній уклав заповіт на користь своєї доньки [PERSON], [INFO], яким на випадок смерті заповів їй все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все що йому належить та буде належати на день смерті, а також на що матиме право по закону. З матеріалів спадкової справи № 36/2015 заведеної [INFO] відносно спадкового майна [PERSON] встановлено, що останній проживав та був зареєстрований у власному житловому будинку за [ADDRESS] з 1997 року по день смерті. На момент смерті разом з ним проживали: його дружина [PERSON], [INFO] та позивачка, які являються спадкоємцями першої черги за Законом після смерті [PERSON] Окрім них, спадкоємцями першої черги за Законом являються батьки спадкодавця [PERSON] [INFO] та [PERSON], які відмовилися від обов'язкової частки у спадковому майні спадкодавця. Заповіт складений на ім'я спадкодавця на момент його смерті не змінений і не скасований. Дружина спадкодавця з заявою про прийняття спадщини не зверталась, обов'язкової частки у спадковому майні свого чоловіка не має. Позивачка після смерті свого батька прийняла спадщину шляхом звернення у встановлений законом шестимісячний термін з відповідною заявою до нотаріуса та являється єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого батька. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При звернені до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, постановою приватного нотаріуса Єнакаке Ю.А. № 61/02-31 від 04 березня 2016 року позивачці було відмовлено, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця документів необхідних для вчинення нотаріальних дій, що й було підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно довідки №2099 від 08.09.2015 року та витягу з погосподарської книги номер об'єкта погосподарського обліку 262 Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, за покійним [PERSON] рахувався житловий будинок, побудований 1991 року на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, який розташований у [ADDRESS]. Двір спадкодавця не відноситься до колгоспного типу, що підтверджується довідкою Острицької сільської ради Герцаївського району №754 від 03.03.2016 року. Згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] та довідки № 40 від 05.10.2015 року виданої ФОП [PERSON], дане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 85,50 кв.м., в тому числі житловою площею 62,20 кв.м., сараю літ. «Б» площею 29,30 кв.м., сараю літ. «В» площею 35,90 кв.м., убиральні літ. «Г» площею 1,60 кв.м., воріт № 1, огорожі № 2, загальною інвентаризаційною вартість в цінах 2015 року 149 188 гривень. Спірний житловий будинок побудований до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна не є самочинним та встановлено його відповідність вимогам надійності і можливість його безпечної експлуатації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5 документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26 дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] своє право власності на спадковий житловий будинок, господарських будівель і споруд в БТІ не зареєстрував. Запис померлого [PERSON] в книзі погосподарського обліку з 1991 року в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під [ADDRESS] саме йому. Даним будинком померлий користувався та володів на праві особистої власності а не на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки шлюб між ним та його дружиною був зареєстрований 05.06.1995 року та будинок був побудований ним особисто, до шлюбу. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті [PERSON] спірний житловий будинок був повністю збудований 1991 року, прийнятий в експлуатацію, зареєстрований в сільській раді за останнім, а позивачка в свою чергу прийняла спадщину, однак не може оформити її на себе через відсутність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, вимоги про визнання за нею права власності на вказане майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved