Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач 02.03.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 27 травня 2015 року трагічно загинули у дорожньо-транспортній пригоді її батько - [PERSON] та сестра [PERSON]. У листопаді 2015 року позивач дізналася, що дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в оренді ТДВ «Маяк», та житловий будинок по вул.Держинського,9 в с.Боромля, Тростянецького району Сумської області були заповідані померлим батьком неповнолітнім [PERSON], [PERSON] дітям сестри позивача. [PERSON] вказала, що не має змоги отримати копії заповітів, оскільки не має доступу до будинку та документів, у добровільному порядку представник неповнолітніх спадкоємців вказані заповіти не надає. Під час розмови з законним представником неповнолітніх, позивач помітила, що підпис у заповіті не належить померлому [PERSON] Позивач вважає, що батько не міг скласти такого заповіту, оскільки він знав, що у неї немає житла. В указаному будинку після смерті матері позивача у 2000 році залишилися проживати батько, родина сестри, та за волею батька були зареєстровані позивач та її діти, які фактично проживали окремо. Крім дітей сестри у батька було ще двоє внуків: [PERSON] та [PERSON]. У позивача з батьком були гарні відносини, про заповіти не було між ними ніякої розмови взагалі. Після смерті батька позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджує намір позивача прийняти спадок після смерті її батька. Посилаючись на указані обставини, позивач просить визнати заповіт [PERSON], [INFO], на будинок за адресою пров.Дзержинського,9 в с.Боромля Тростянецького району, та дві земельні ділянки для ведення товарного виробництва зроблений на користь [PERSON] та [PERSON] недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні 18.04.2016 року пояснювала, що впевнена, що підпис та почерк у заповітах не батьків, хто міг виконати рукописний текст та підпис від його імені їй невідомо, зразків його почерку та підпису в інших документах позивач не має, оскільки всі його документи зберігаються у будинку, в якому проживають її племінники відповідачі у справі та їх законний представник, до якого її не пускають. [PERSON] вказала, що за життя її батько ніякими тяжкими хронічними хворобами не страждав, був дієздатним, розмов з приводу спадщини та складення заповітів померлий батько з позивачем не вів жодного разу, за життя батька їй ніхто не повідомив про наявність спірних заповітів. Представник позивача [PERSON] вказала, що у результаті проведеної судової почеркознавчої експертизи остаточного висновку не отримано, що підпис у заповітах виконано саме померлим батьком позивача, а тому на її думку не можна вважати, що заповіти підписав саме [PERSON] Законний представник неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечив, у судовому засіданні 18.04.2016 року останній пояснив, що з 2003 року проживає у [INFO], відносини позивача та її батька були погані. Законному представнику відповідачів зі слів покійної дружини було відомо, що були складені тестем заповіти, які зберігались вдома разом з документами на будинок. [PERSON] вважає, що на його думку заповідач має право розпоряджатись своєю волею щодо спадщини на свій розсуд, процес складення заповіту є таємницею, спірні заповіти є справжніми, зареєстровані у державному реєстрі належним чином, [PERSON] вказав, що він їх не підроблював і не міг цього зробити. Якби у позивача з батьком були нормальні стосунки , він би мабуть і їй частину майна заповів і [PERSON] би цього не став оспорювати. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тростянецького району Сумської області у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, сільська рада надала письмову заяву про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позову не заперечила (а.с.32 том 2). Представник третьої особи - Охтирської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, державним нотаріусом було надіслано письмову заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, позицію щодо позовних вимог державний нотаріус не висловив (а.с.34 том 2). Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що батьками позивача були [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 27.05.2015 року (а.с.7,8 том 1). Сторонами визнано і не оспорюється, що [PERSON] та [PERSON] є онуками померлого [PERSON]. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №463/2015, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, яка була заведена за заявою [PERSON] від 18.09.2015 року № 980 про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка ним подана від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. Крім того, 22 жовтня 2015 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. [PERSON] 18.09.2015 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] на користь інших онуків [PERSON] та [PERSON] Відомості про заведення спадкової справи внесені до Спадкового реєстру, що підтверджено Інформаційною довідкою (а.с.93-105 том 1). У матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 04.05.2012 року, що посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Тростянецького району Сумської області [PERSON], згідно якого [PERSON] заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку розміром 3,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить заповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-СМ №012728, що виданий [PERSON] сільською радою Тростянецького району Сумської області від 23.04.2002 року, а також [PERSON] земельну ділянку розміром 3,9545 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить йому на підставі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ № 164960, СМ № 164961, СМ № 164962, що видані [PERSON] сільською радою Тростянецького району Сумської області 23.09.2008 року. У заповіті вказано, що його зареєстровано у реєстрі за № 140 (а.с.97 том 1). Також у спадковій справі №463/2015 містився заповіт від 02.12.2013 року, що посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Тростянецького району Сумської області [PERSON], від імені [PERSON] заповів [PERSON] належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с.Боромля Тростянецького району Сумської області, провулок Дзержинського,9, а також земельну ділянку за цією ж адресою. У заповіті вказано, що його зареєстровано у реєстрі за № 1024 (а.с.98 том 1). В обох заповітах зазначено, що заповіти складені секретарем виконкому за проханням заповідача та за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитаний вголос у присутності секретаря, підписаний особисто, добровільно, без примушування з боку будь-яких осіб у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах [PERSON] сільської ради, а другий, який має силу оригіналу видається заповідачу. Під указаним текстом в кожному заповіті міститься рукописний текст такого змісту: «Заповіт прочитаний мною вголос та підписаний власноручно», у рядку «Підпис» розміщено підпис, поряд з яким вказано рукописний текст «[PERSON]В.». Судом на підставі Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 25.04.2016 року установлено, що заповіти від імені [PERSON], який посвідчено [PERSON] сільською радою Тростянецького району 04.05.2012 року, у Спадковому реєстрі зареєстрований 18.05.2012 року Сумською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 52825525 і має статус «чинний», а також ще один заповіт від імені заповідача [PERSON], який 02.12.2013 року було посвідчено [PERSON] сільською радою Тростянецького району, у Спадковому реєстрі зареєстрований 10.12.2013 року Сумською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 55450622 і має статус «чинний» (а.с.84-86 том 1). Допитана в судовому засіданні як свідок секретар виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON] показала суду, що указану посаду займає з 1980 року, і згідно з розпорядженням сільського голови уповноважена вчиняти нотаріальні дії. [PERSON] відповідно до книги нотаріальних дій у 2012 та 2013 році звертався з приводу посвідчення двох його заповітів. [PERSON] вказала, що через велику кількість заповітів, які доводиться посвідчувати обставини звернення [PERSON] у 2012 році не памятає, але при цьому їй запамяталось як це відбувалось у 2013 році при складенні нею його другого заповіту. Зокрема, [PERSON] їй розповів, що на цей час не проживає у с.Боромля, а постійно живе у Хмельницькій області звідки він родом і що він там одружений на жінці такого ж віку як [PERSON] і що вона теж працює у сільській раді. Заповіти були складені належним чином, були підписані [PERSON], а також ним був здійснений власноручний запис, крім того зареєстровані вони були у Спадковому реєстрі та у реєстрі сільської ради про вчинені нотаріальні дії, один примірник заповітів залишився у сільській раді, які зберігаються до цього у сільській раді і не підлягають здачі в архів, а інші примірники були видані заповідачу. Особа заповідача була встановлена належним чином, перевірена дієздатність. Відомості про посвідчені заповіти до Спадкового реєстру уносить Інформаційний центр, якому секретар сільської ради надсилає відповідні відомості, а потім до сільської ради повертається витяг із Спадкового реєстру із внесеними до нього даним, який підшивається до справи. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що є сином позивача, показав, що йому не було невідомо за життя його діда [PERSON] про те, що він склав чи мав намір скласти заповіт, з ним у нього були гарні відносини, сварок не було. Свідок вказав, що йому відомо про те, що [PERSON] та нині покійна його дружина, яка є хрещеною свідка приїздили до позивача і просили її виписатись з будинку. Допитана в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що є племінницею позивача та донькою померлої дружини [PERSON] Свідок вказала, що їй відомо, що дідусь [PERSON] склав за життя заповіти на онуків [PERSON] та [PERSON]. Останні 14 років між позивачем та її батьком спілкування не було через сварку, але її діти з дідом спілкувались. Померлий останні 10 років жив у Хмельницькій області, але зареєстрований був у Боромлі, двічі на рік приїздив у Боромлю і перед смертю їхав з Хмельницької області вже повернутись на постійне місце проживання. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи та можливість їх захисту в обраний позивачем спосіб. Відповідно до статті 11, 27 ЦПК України лише позивач має право визначати як предмет, так і підставу позову. За змістом пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила суд визнати заповіт [PERSON], [INFO], на будинок за адресою: пров.Дзержинського,9 в с.Боромля Тростянецького району, та дві земельні ділянки для ведення товарного виробництва зроблений на користь [PERSON] та [PERSON] недійсним. В судовому засіданні вказала, що через відсутність у неї заповітів не знала, що їх два, а тому оскільки було установлено під час судового розгляду, що існує два заповіти, просила обидва визнати недійсними, при цьому письмової заяви про уточнення вимог позивач не подала, хоча судом було розяснено це позивачу у засіданні 18.04.2016 року. [PERSON] у позовній заяві як на підставу позовної вимоги послалась на те, що її батько не міг скласти такого заповіту, про заповіти не було між ними ніякої розмови взагалі, почерк та підпис у заповітах батькові не належать. За таких обставин судом справа вирішувалась у межах заявленої позивачем вимоги та зазначених нею обставин, тобто підстав позову. Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Стаття 1251 ЦК України передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. На час складення спірних заповітів від імені [PERSON] порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування був урегульований наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5. Пунктами 1.2, 2.1 указаного Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначені приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При посвідченні заповітів та засвідченні справжності підпису на документі перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Під час посвідчення заповіту та засвідчення справжності підпису на документі визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат» (пункти 2.4, 2.5 розділу Порядку). За змістом частини 1 та 2 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №19/119/6-6/42е від 09.12.2016 року, проведеної за клопотанням позивача, судовий експерт Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру [PERSON] вказав, що установити чи [PERSON] виконано рукописний підпис у заповітах від 04.05.2012 року та від 02.12.2013 року не вдалося можливим у звязку з малим обємом графічного досліджуваного матеріалу, простотою виконання досліджуваного підпису, малою кількістю порівняльного матеріалу, який виконано в різних транскрипціях. Разом з тим, судовий експерт дійшов висновку, що досліджувані рукописні тексти «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно», «О.В.Грабчук» у заповітах від 04.05.2012 року та від 02.12.2013 року виконані [PERSON] згідно зразків, наданих на дослідження. Експертом в описовій частині висновку зазначено, що установлені співпадаючі ознаки стійки, істотні, утворюють індивідуальну сукупність, яка достатня для висновку, що рукописні тексти у заповітах виконані [PERSON] (а.с.2-18 том 2). Оцінюючи указаний висновок експерта у сукупності з дослідженими під час судового розгляду іншими доказами, суд дійшов висновку, що саме заповідачем особисто виконано рукописний текст у спірних заповітах, крім того, експерт не дійшов категоричного висновку про те, що підпис виконаний у заповітах не належить [PERSON], ідентифікувати особу, якій належить підпис, експерт не зміг через простоту самого підпису та малий обсяг графічного матеріалу. Таким чином, позивачем не спростовано належними та допустимими доказами ту обставину, що саме її померлий батько [PERSON] особисто виконав і підпис, і рукописний текст: «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно», «О.В.Грабчук» у заповітах від 04.05.2012 року та від 02.12.2013 року, які в установленому порядку були складені у присутності заповідача і посвідчені секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Тростянецького району Сумської області [PERSON] Посилання сторони позивача на те, що остаточно експертом не встановлено, що підпис у заповітах належить батьку позивача, не є підставою для визнання заповітів недійсними, оскільки не установлено і протилежного, а тому суд розцінює доводи позивача та її представника про не справжність підпису як припущення. Докази того, що заповідач [PERSON] на час складання спірних заповітів не мав волевиявлення на їх складання із розпорядженням викладеним в їх текстах, позивачем суду не були представлені. Позивач визнала, що її батько за життя не страждав психічними чи іншими захворюваннями, які могли впливати на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Необізнаність позивача про зміст волі батька з приводу спадкування його майна та намір батька скласти заповіти на користь лише двох онуків не свідчить про дійсну відсутність такої волі у заповідача і про те, що таке волевиявлення не було вільним з його боку. Стаття 1235 ЦК України передбачає право заповідача призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Отже, доводи позивача на підтвердження недійсності спірних заповітів ґрунтуються на припущеннях, які не були підтверджені в ході судового розгляду належними та допустимими доказами, а тому розглянувши справу у межах заявлених [PERSON] вимог та підстав, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Ураховуючи вимоги статті 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed