Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач 08.02.2017 звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що в зв'язку із продовженням ним навчання в КЗОЗ «Харківський обласний медичний коледж», денної контрактної форми навчання, потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як несе витрати на оплату навчання у розмірі 10100 грн. на рік, на харчування, проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку, на оренду квартири у м.Харкові у розмірі 2500 грн. на місяць. Відповідач, який є його батьком, має змогу надавати йому матеріальну допомогу, оскільки працює, має постійний дохід. Згоди щодо добровільної участі батька у витратах у зв'язку з навчанням не дійшли. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі ? частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що припинив навчання 29.06.2017, так як збирається продовжити навчання у Польщі. З дня звернення до суду до 29.06.2017 навчався у Харківському медичному коледжі на контрактній основі, стипендії не отримував. Повністю знаходився на утриманні матері. Батько добровільно допомогу не надавав. Мати була вимушена з грудня 2016 року поїхати до Польщі на заробітки. Розмір її доходів йому не відомий. З червня 2017 працює не офіційно. Підтримує позов з 08.02.2017 по 29.06.2017, так як потребував допомоги від батька. Зараз збирає гроші на навчання за кордоном. Представник позивача позов підтримав, підтвердив пояснення позивача. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру понесених витрат на харчування, оренду житла, проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку. Мати позивача працює у Польщі та має змогу самостійно утримувати сина, тому вважає, що позивач не потребує допомоги з боку батька. Відповідач не має змоги надавати утримання, оскільки працює водієм у ПАТ «Карлівський машинобудівний завод» та отримує заробітну плату у розмірі 3400 грн., що є майже мінімальною заробітною платою. Відповідач проживає разом з матір'ю, яка є пенсіонеркою, несе витрати на комунальні послуги. Утриманців не має, інвалідом не визнаний. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 199 ч.1 СК України,якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто передбаченою цією нормою обов'язковою умовою для стягнення аліментів є потреба повнолітнього сина чи дочки у матеріальній допомозі з боку батьків, та наявна у батьків можливість надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Позивач продовжував навчання в Комунальному закладі охорони здоров'я «Харківський обласний медичний коледж» з 01.09.2014 по 30.06.2017, контрактна денна форма навчання; відрахований згідно наказу №251-у від 29.06.2017, що підтверджується довідкою від 05.09.2017. Відповідно до договору про підготовку молодшого спеціаліста від 31.08.2016 (а.с.7) вартість навчання складала 10100 грн. на рік. Квитанціями від 31.08.2016, 03.10.2016, 26.10.2016, 28.04.2017 підтверджується оплата позивачем та його матір'ю [PERSON] вартості навчання. Суд вважає, що під час навчання позивач потребував матеріальної допомоги з боку батька, оскільки ніс витрати у зв'язку з навчанням, але через денну форму навчання не мав можливості працювати, щоб себе утримувати та оплачувати вартість навчання. Посилання представника відповідача на відсутність підтвердження позивачем фактичних витрат на навчання чи витрат, пов'язаних з навчанням, у конктерно визначених сумах, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ст. 199 СК України передбачено право повнолітнього сина на утримання від батьків, а не на покриття певних матеріальних витрат. Позивач має постійне місце проживання разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою (а.с.5), та визнано сторонами. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на можливість матері самостійно утримувати повнолітнього сина, оскільки обов'язок утримувати повнолітнього сина у зв'язку з навчанням (за наявності такої можливості) мають обидва батьки. Повнолітній син не потребує допомоги з боку батьків у разі наявності власного доходу, майна, тобто наявності можливості утримувати себе самостійно. Частина 2 статті 200 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ця норма регулює питання визначення розміру аліментів, застерігаючи проти покладення тягаря утримання повнолітнього сина у повному обсязі виключно на боржника. Отже, у судовому засіданні підтверджено, що позивач у зв'язку з навчанням потребував допомоги з боку батька. Судом встановлено, що відповідач має змогу надавати позивачу утримання, з огляду на наступне. Відповідач працює водієм у ПАТ «Карлівський машинобудівний завод» та має заробітну плату в середньому 3 719,44 грн. на місяць, що обчислено судом відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 за останні 6 місяців роботи на підставі довідки від 05.09.2017, тоді як прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1600 грн. Відповідач інвалідом не визнаний, утриманців не має, що визнано сторонами. Мати відповідача - [PERSON] є пенсіонеркою, тобто отримує пенсію. Окрім того, згідно довідки від 04.09.2017 разом з матір'ю відповідача, окрім нього, проживає також її повнолітня працездатна донька, яка також зобов'язана допомагати матері. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина. Разом з тим, враховуючи невисокий розмір доходів відповідача, суд визначає аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача на місяць, що є обгрунтованим за даних обставин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. на користь держави. Суд вважає недоцільним застосування негайного виконання рішення суду в межах платежу за один місяць на підставі ст. 367 ЦПК України у зв'язку з припиненням позивачем навчання на цей час. На підставі викладеного,

Outcome: partial