Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в листопаді 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 4045682,21 грн., стягнення судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача 1 [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову, подавши до суду також заяву про застосування строків позовної давності. Представник відповідача 3 [PERSON] в судовому засіданні 23.01.2017 року заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні заявлених вимог, оскільки порука припинена, в подальшому у всі судові засідання не зявився. Відповідач 2 в судове засідання не зявилася, про дату та час засідання повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором кредиту № 43-22/342 від 10.04.2008 року АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було надало [PERSON] грошові кошти в сумі 60000 доларів США, з розрахунку 12,5% річних, з кінцевим строком повернення до 09.04.2033 року (а.с.4-7). Кредит, як вбачається із договору, надавався позичальнику на купівлю чотирьохкімнатної квартири у м.Івано-Франківську по вул.. Івасюка 56/71. Факт отримання кредитних коштів відповідачем 1 не заперечувався. 12.10.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1, якою з 10.11.2008 року встановлювалося підвищення процентної ставки до 14% річних (а.с.10) Додатковою угодою №2 від 03.07.2009 року, укладеною між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON], було закріплено підняття відсоткової ставки до 14,68 % річних (а.с.12-13). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №9 від 10.04.2008 року,зі змінами від 03.07.2009 року за №1 (а.с.32,33). Згідно умов договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Між АКБСР «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки від 03.07.2009 року, за якою розмір відсоткової ставки погоджено на рівні 14.68% (а.с.33) Рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації банків від 29.04.2011 року (справа №433/11) було задоволено частково позов ПАТ «Укрсоцбанк»: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 43-22/342 від 10.04.2008 року в сумі 613939,29 грн., судові витрати в сумі 6506,61 грн. (а.с.25-27). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.05.2016 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON]: ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 19.09.2011 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою заяву [PERSON] задоволено, рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29.04.2011 року скасовано. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови договору, та станом на 14.09.2016 року заборгованість по кредиту становить 4045682,21 грн., а саме: 1672501,65 грн, що в доларовому еквіваленті складає 63290,04 долари США заборгованість по кредиту, 1736885,65 грн, що в доларовому еквіваленті складає 65726,43 доларів США заборгованість по відсотках, 636294,91 грн пеня. (а.с.18-24). Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №43-22/342 від 10.04.2008 року в розмірі 4045682,21 грн.. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача 1 про застосування строків позовної давності, враховуючи наступне. Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність становить 3 роки. Спеціальна позовна давність застосовується щодо вимог про стягнення неустойки (пеня, штраф) згідно ст.. 258 ЦК України. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. А згідно ч.2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 13.03.2010 року позивач звернувся до відповідача 1 із вимогою про дострокове погашення заборгованості по договору (а.с.71). Дана вимога передувала зверненню із позовом до третейського суду. Враховуючи положення п.4.5 договору кредиту, за яким обовязок позичальника по поверненню кредиту виникає через 90 днів з 14.03.2010 року, строк позовної давності слід відраховувати з 14.06.2010 року. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що термін позовної давності перервано зверненням до третейського суду 07.04.2011 року (це через 10 місяців після зміненого строку виконання зобовязань). Лише 24.05.2016 року було скасовано рішення третейського суду. Саме з цієї дати слід продовжувати відраховувати строк позовної давності стосовно вимог до відповідача 1. Із позовом до суду позивач звернувся 11.11.2016 року (більше 5-ти місяців), тобто в межах 3-х річного строку звернення до суду, а тому суд приходить до висновку, що стосовно позовних вимог до відповідача 1, позивачем не пропущено строки позовної давності. Що стосується усного клопотання представника відповідача 1 про застосування судом ст.. 551 ЦК України стосовно неустойки в судовому засіданні 10.07.2017 року, то слід вказати таке. За ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення (при цьому пеня не перевищує борг), такі обставини зазначаються суду та надаються докази щодо їх існування. На вимогу суду зазначити такі обставини щодо відповідача 1 та надати докази, представник вважав за достатнє послатись на норми ч.3 ст.551 ЦК України без конкретизації таких обставин та доказів, про відкладення розгляду справи для таких не клопотав. Тому, суд не застосовує у даному спорі дану норму статті, за необґрунтованості її застосування. Стосовно заявлених позовних вимог до відповідача 3, який виступає поручителем за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні даних вимог, як у звязку з пропуском строків позовної давності до поручителя, так і збільшення відповідальності поручителя, виходячи з наступного. Частина 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Позивач із вимогою про дострокове стягнення до відповідача 3 (що міститься в матеріалах справи) звернувся 13.03.2010 року, а із вимогою до третейського суду аж 07.04.2011 року, тобто з порушенням шестимісячного строку на звернення до поручителя з такою вимогою. Також, підставою відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача 3 є збільшення обсягу процентної ставки в період з 10.11.2008 року по 03.07.2009 року, який не був узгоджений із поручителем з 12,5 % до 14 %, що є порушенням ч.1 ст. 559 ЦК України, так як додаткова угода №1 з позичальником 12.10.2008 року була укладена, а з поручителем ні, а тільки 03.07.2009 року. Представник позивача на вимогу суду надати такий доказ, його не надав. Стосовно позовних вимог до відповідача 2 [PERSON], то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 10.04.2008 року (а.с.34) відповідач 2 [PERSON] дала згоду [PERSON] на укладення договору іпотеки щодо майна, яке є у власності подружжя. При цьому позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач 2 є фінансовим поручителем за кредитними зобовязаннями відповідача 1, а тому позовна вимога до [PERSON] є безпідставною. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 257, 258, 260, 261, 264, 526, 530, 559, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial