Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач 07.10.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» та просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 14 507,33 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.08.2020 року по теперішній час, виходячи з розміру середньої заробітної плати 13 826,5 грн. на місяць. Свої вимоги мотивує тим, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 11.09.2019 року за № 150-к його прийнято на роботу обрубувачем 3 розряду ливарного цеху з 16.09.2019 року з випробувальним строком 1 місяць. Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 26.08.2020 року за № 148-к його звільнено з роботи 26.08.2020 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 11 календарних днів. Зазначає, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за липень, серпень місяці 2020 року у сумі 14 507,33 грн., що підтверджується відповідною довідкою про заборгованість по заробітній платі від 01.10.2020 року, тому цю заборгованість він просить стягнути з відповідача у примусовому порядку. Також на\~підставі ст.ст.\~116,\~117\~КЗпП України,\~ просить\~стягнути з\~відповідача у\~примусовому порядкусередній заробіток за весь час затримки розрахунку з 26.08.2020 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої заробітної плати 13 826,5 грн. на місяць, середньоденної заробітної плати 461 грн. Враховуючи викладене, він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою про відкриття провадження від 04.11.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 03.12.2020 року на адресу суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ», [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] (а. с. 24-26), згідно якого просить врахувати доводи та аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, при цьому посилається на наступне. Так, заборгованість з нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 14 507,33 грн. була сплачена товариством [PERSON] на його картковий рахунок 02.11.2020 року, що підтверджується копією платіжного доручення від 02.11.2020 року. Тому вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості нарахованої але невиплаченої заробітної плати у розмірі 14 507,33 грн. не можуть бути задоволені. Крім того, враховуючи, що остаточний розрахунок з [PERSON] було проведено товариством 02.11.2020 року, вважає, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватись лише за період з 26.08.2020 року по 01.11.2020 року включно. В матеріалах\~справи також\~наявний розрахуноксереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21\~667 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - 461 грн. за 47 днів фактичної затримки розрахунку, який було надано позивачем [PERSON] на адресу суду (а.с. 12, 15). Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК\~України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 11.09.2019 року за № 150-к [PERSON] прийнято на роботу обрубувачем 3 розряду ливарного цеху з 16.09.2019 року з випробувальним строком 1 місяць (а.с. 3). Наказом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 26.08.2020 року за № 148-к позивача звільнено з роботи 26.08.2020 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 11 календарних днів (а.с. 4). На час подання позову перед позивачем [PERSON] існувала заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 507,33 грн. (а.с. 6), проте дана сума заборгованості 02.11.2020 року була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» [PERSON] , на його картковий рахунок, що підтверджується відповідною копію платіжного доручення від 02.11.2020 року (а.с. 27). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 14 507, 33 грн. немає, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати у розмірі 14 507,33 грн. задоволенню не підлягають. В той же час з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21\~667 грн., з огляду на наступне. Статтею 43 Конституції України\~гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. За змістом\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбаченаст.\~117\~КЗпП України відповідальність. При розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з правлюдини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. У пункті 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100), передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі\~коли середня\~місячна заробітна\~плата визначена\~законодавством як\~розрахункова величина\~для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача було звільнено 26.08.2020 року, остаточний розрахунок з позивачем проведений 02.11.2020 року (а.с. 4, 27). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 20.08.2020 року за № 9 (а. с. 5), що в червні і липні місяці 2020 року (два повних місяці роботи перед звільненням) [PERSON] нарахована заробітна плата розмірі 21 326,40 грн. (10\~951,55 грн. +10374,85 грн.). В червні і липні місяці 2020 року було 43 робочі дні, тому, виходячи з положень пункту 8 Порядку № 100, середньоденна заробітна плата позивача складає 495,96 грн. (21326,40 грн.: 43 робочих дні останніх два місяці роботи). Кількість робочих днів затримки нарахованої заробітної плати за період з 26.08.2020 року по 01.11.2020 року включно становить 47 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні становить 23310,12 грн. (495,96 грн. х 47 днів затримки розрахунку). Проте враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 21\~667 грн., в межах заявлених позивачем вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», на виконання вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial