Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» в особі представника звернулось до суду з позовною заявою в подальшому неодноразово уточнивши її до [PERSON], [PERSON], в які просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв.м., право власності на які належить [PERSON] (місце проживання: 65012, [ADDRESS] ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на підставі Договорів купівлі-продажу, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 29090000000113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750), що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 11105850000 від 29 грудня 2006 року в розмірі 537 143,85 (пятсот тридцять сім тисяч сто сорок три) долари США 85 центів та 6 276 662,75 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, з яких: 229 151,82 дол. США - заборгованість по кредиту; 307 992,03 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 418 429,29 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 3 858 233,46 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу. а саме, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначеною на підставі оцінки майна здійсненої субєктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства; Виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі № 11, що розташована в будинку № 74 по вул. Пушкінській в м. Одесі; Зняти [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані в квартирі .У» 11, що розташована в будинку № 74 по вул. Пушкінській в м. Одесі, з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири; Стягнути [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 29.12.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» ( відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 р. змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11105850000. Відповідно до умов п.п. 1.1-1.3 Кредитного договору Банку надав позичальнику кредит у розмірі 250\~000,00 дол. США на строк до 29.12.2017 р. під 12.2 % річних. Позичальник, в свою чергу, зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти в строки, порядку та на умовах, які визначені п.п.1.2.2. п.1.2., п.1.3 та 1.6 кредитного договору. Проте, Позичальник ухиляється від належного виконання боргових зобовязань визначених умовами Кредитного договору, у звязку з чим станом на 04.12.2015 р. за кредитним договором нараховується заборгованість у розмірі 537\~143, 85 долари США 85 процентів та 6\~276\~662, 75 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. 29.12.2006 р. в забезпечення боргового зобовязання позичальника за кредитним договором № 11105850000 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач-2 вступив майновим поручителем на виконання зобовязання громадянина [PERSON] та передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв.м. Позивач зазначав, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився, будучи сповіщеним про час та місце судового засідання належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач -[PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд у звязку з неявкою відповідачів, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 29.12.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» ( відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 р. змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11105850000. Відповідно до умов п.п. 1.1-1.3 Кредитного договору Банку надав позичальнику кредит у розмірі 250 000,00 дол. США на строк до 29.12.2017 р. під 12.2 % річних. Позичальник, в свою чергу, зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти в строки, порядку та на умовах, які визначені п.п.1.2.2. п.1.2., п.1.3 та 1.6 кредитного договору. Відповідно до статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Позичальник ухиляється від належного виконання боргових зобовязань визначених умовами Кредитного договору, у звязку з чим станом на 04.12.2015 р. за кредитним договором нараховується заборгованість у розмірі 537 143, 85 долари США 85 процентів та 6 276 662, 75 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, з яких: 229\~151,82 дол. США заборгованість по кредиту; 307\~992,03 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2\~418\~429,29 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 3\~858\~233,46 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. 29.12.2006 р. в забезпечення боргового зобовязання позичальника за кредитним договором № 11105850000 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого [PERSON] вступила майновим поручителем на виконання зобовязання громадянина [PERSON] та передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,2 кв. м. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Статтею 3 Закону України „Про іпотеку передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Пунктом 1.3 Договору іпотеки встановлено, що предмет іпотеки забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань Відповідачем-1 перед Позивача за укладеним кредитним договором. Відповідно до п.4.1., п. 4.2. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншим боржниками. Відповідно до п. п. 2.1.1 п.2.1 договору іпотеки у разі порушення будь-якого зобовязання, що забезпеченого іпотекою за договором іпотеки, банк має право на звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Виходячи з вищевказаного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способу реалізації даного нерухомого майна. Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави для виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Однак, позивачем не надано обєктивних, допустимих і переконливих доказів про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], та члени їх сімї були належним чином письмово повідомлені про виселення відповідно до вимог ст.109 ЖК УРСР. Крім того відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 177 СК батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Аналогічне, але дещо розширене положення міститься в ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Аналогічна позиція міститься в Листі ВСУ від 01.02.2015 «[PERSON] судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна». Як вбачається з довідки виписки з домової книги про склад сімї і реєстрацію №3057 від 27 січня 2017 року ( яка наявна в матеріалах справи) в [ADDRESS] зареєстровані неповнолітні діти відповідачів: син [PERSON], дочка - [PERSON] Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані в вищевказані квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» частково. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору, сума якого, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial