Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в липні 2015 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості станом на 19.06.2015 року за кредитним договором від 19.10.2007 року в розмірі 5 237,57 дол. США, яка складається з: 4277,29 дол. США заборгованість за кредитом, 415,93 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 129,08 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 154,69 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,73 дол. США штраф (фіксована частина), 248,85 дол. США штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідачів позов не визнавав, просив у позові відмовити, окрім того порука з відповідачем 2 є на переконання сторони припиненою. В подальшому, судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням сторони відповідача, в тому числі зупинялось провадження у справі (з 18.05.2016 року по 07.02.2017 рік). Представник відповідачів [PERSON] та представник відповідача 1 на стадії отриманих пояснень та досліджених доказів подали до суду клопотання про відкладення судового розгляду 24.07.2017 року, у звязку з неможливістю явки в судове засідання. До клопотання долучено наказ голови правління Івано-Франківської обласної громадської організації Станіславська правозахисна група [PERSON] про встановлення графіку виїзного прийому громадян. Зважаючи на те, що ще 01.02.2016 року суд перейшов до стадії дослідження доказів, з того часу представниками відповідачів неодноразово подавалися клопотання, спрямовані на затягування розгляду справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання представників відповідача 1 про відкладення розгляду справи слід відмовити. При цьому, суд звертає увагу на те, що дату судового засідання було погоджено 13.07.2017 року з представниками позивача і відповідача. Присутній в судовому засіданні 13.07.2017 року представник відповідачів [PERSON] не повідомляв про те, що 24.07.2017 року буде відсутній через виїзний прийом громадян, хоча долучений до клопотання наказ, який підписаний [PERSON] датований ще 20.01.2017 року. 21.07.2017 року до суду також подав клопотання про відкладення і відповідач 1 [PERSON] Підставою відкладення судового засідання назвав різьке погіршення стану здоров'я. Однак, суд звертає увагу на те, що у долученому до клопотання листку непрацездатності вказано, що [PERSON] встановлено режим лікування амбулаторно, при цьому він жодної особистої участі в судових засіданнях з липня 2015р. не брав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено, що 19.10.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір IFIAGA [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 10730,00 дол. США на термін до 19.10.2017 року, а відповідач 1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором (а.с.12-13). Як підтверджується матеріалами справи, банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в умовах кредитного договору, надавши відповідачу 1 кредит у розмірі 10730,00 дол. США. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено судом, позичальник [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором IFIAGA0000000003 від 19.10.2007 року станом на 19.06.2015 року (а.с. 4-6). Жодних підтверджень (квитанцій) про можливу сплату платежів, які не зараховані позивачем, сторона відповідача 1 суду не надала. Отже, доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором, відповідачем чи його представником суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором IFIAGA0000000003 від 19.10.2007 року належним чином та у встановлені строки. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що станом на 19 червня 2015 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість в розмірі 4822,30 доларів США, яка складається з: 4277,29 дол. США заборгованість за кредитом, 415,93 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 129,08 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3297,99 грн.- пеня. В даному розмірі позовні вимоги до відповідача 1 [PERSON] підлягають до задоволення. Проте, в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача штраф (фіксована частина) в сумі 11,73 доларів США та штраф (процентна складова) в розмірі 248,85 доларів США, суд відмовляє в задоволенні даної вимоги та звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана правова позиція викладена і у постанові ВСУ від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15. В забезпечення виконання зобовязання за договором №IFIAGA [NUMBER] від 19.10.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором №IFIAGA [NUMBER] від 19.10.2007 року. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом 5 календаних днів з моменту її отримання. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов'язання,забезпеченого порукою. Так, відповідно до ч.1 вказаної статті у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а частиною 2 цієї ж статті визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя в солідарному порядку. Стосовно заявлених позовних вимог до [PERSON], яка виступає поручителем за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні даних вимог на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, у звязку з зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності виходячи з наступного. Відповідно ст. 559 ч.1 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підставою відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 є збільшення обсягу процентної ставки, який не був узгоджений із поручителем , а саме з 11,04 % до 13,08 % за період з 20.11.2008 року по 19.06.2015 року, що є порушенням ч.1 ст. 559 ЦК України. На спростування саме такого висновку суду, позивачем інших доказів не надано. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №IFIAGA [NUMBER] від 19.10.2007 року на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є частково обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення. Протее, у задоволенні позовних вимог щодо [PERSON] - слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до цієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрат по сплаті судового збору в розмірі 1061,09 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1 ст. 549, 551 ч.3, 554. 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: partial