Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовних вимог вказавши на те, що відповідно до умов договору б/н від 15.08.2011 року, [PERSON] отримала у позивача кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, станом на 11.04.2017 року в сумі 14417 гривень 23 копійки, яка складається: 4765 гривень 53 копійки - тіло кредиту; 1711 гривень 37 копійок - нарахованих відсотків за користування кредитом; 6777 гривень 60 копійок - нарахованої пені; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 662 гривень 73 копійки - штраф (процентна складова). Крім зазначеного, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1600 гривень. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву. Представник позивача на розгляд справи не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у їхню відсутність. Відповідач на розгляд справи не з'явилася. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем надано заяву в якій вона зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки кредитні кошти нею не отримувалися. Надала витяг з кримінального провадження про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до умов договору б/н від 15.08.2011 року, Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 5000 гривень у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських, Тарифами банку, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні не знайшли підтвердження посилання відповідача на те, що кредитні кошти вона не отримувала. Відповідач не надала доказів щодо вирішення органами поліції її заяви про викрадення грошових коштів із її кредитної картки. Суд вважає, що відповідачем не доведено та суду не надано жодного доказу, на підтвердження того, що грошові кошти нею не отримувалися, які видані на підставі договору б/н від 15.08.2011 року. Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. З 2011 року відповідач письмової заяви про припинення дії Договору не подавала, по 2017 рік користувалася кредитними лімітами в межах дії строку платіжних карток. Згідно наданої суду виписки із карткового рахунку встановлено, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, вона користувалася грошовими коштами, отримувала кошти. Розрахунок заборгованості відповідачем по справі не спростований належними та допустимим доказами. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У строки, встановлені кредитним договором, відповідач свої зобов'язання не виконала.Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач порушила умови договору, тим самим позов в частині стягнення заборгованості: 4765 гривень 53 копійки - тіло кредиту; 1711 гривень 37 копійок - нарахованих відсотків за користування кредитом; 6777 гривень 60 копійок - нарахованої пені, підлягає задоволення. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок - штрафу (процентна складова) - 662 гривень 73 копійки, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial