Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2009 року в сумі 114 882,31 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.10.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком Договір. При укладанні договору стороникерувалисьч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, має заборгованість перед банком в розмірі 114 882,31 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві він зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, простить суд розглядати справу без його участі в порядку спрощеного провадження, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи без його участі суду не надав. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся учасників за наявними доказами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Кредитного договору № б/н від 15.10.2009 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком Договір. Однак у порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.09.2017 року має заборгованість у розмірі 114 882,31 грн., яка складається з 8933,330 грн. заборгованості за кредитом; 96648,23 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3354,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина), 5446,78 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припиненнязобов'язаннявнаслідокодносторонньоївідмовивідзобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Ст. 625 ЦК України регламентує, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разівідсутностііншоїдомовленостісторінпроцентивиплачуютьсящомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України регламентує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вкладеного та

Outcome: approved