Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 22 153,50 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 18.07.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н., відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Проте [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка згідно розрахунку, станом на 30.04.2016 року складає 22 153,50 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 196,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15 379,57 грн., заборгованості по пені та комісії у розмірі 3 046,00 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, що складається із фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 1 031,12 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. У поданій заяві представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить розглянути справу у відсутності представника позивача, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 18 липня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами кредитного договору визначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем анкети-заяви позичальника додатками до якої є Довідка про умови кредитування з використанням картки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови і правила надання банківських послуг (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 5-31). За нормою ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.6. умов і правил надання банківських послуг зумовлено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 30.04.2016 року у розмірі 22 153,50 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 196,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15 379,57 грн., заборгованості по пені та комісії у розмірі 3 046,00 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, що складається із фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 1 031,12 грн. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунок заборгованості у якому серед іншого наявна графа «сума комісії та пені», яка нарахована на загальну суму 3 046,00 грн. При цьому підстави такого нарахування у позові не наведено, не зазначено також складові вказаної суми заявленої до стягнення, не надано виписки по рахунку, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу у цій частині вимог, що в свою чергу вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості. Тому у частині вимог про стягнення пені та комісії у сумі 3 046,00 грн. слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України викладену у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, відповідно до якої: цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 2 196,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 15 379,57 грн. та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 1 031,12 грн., а всього на загальну суму 19 107,50 грн. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 378,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.03.2016 року (а.с. 37).

Outcome: partial