Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить стягнути із відповідача 12281.24 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.08.2015 року та понесені судові витрати. В обґрунтування вимог посилається на те, що 23.08.2014 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], уклали кредитний договір №б/н від 23.08.2014 року. Відповідно до якого відповідач отримав 1300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитним лімітом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням зобовязань відповідачем за кредитним договором станом на 31.08.2017 р. виникла заборгованість у сумі 12281.24 грн., яка складається з наступного: 1298.77 грн. заборгованість за кредитом; 9921.46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. .- штраф( фіксована частина); 561.01 грн. штраф( процентна складова). Позивач просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши при цьому клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання також не з'явився, подавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність за участю свого представника. Просить відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Представниця відповідача адвокат [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у звязку із спливом строку позовної давності. Також сторона відповідача подала письмове заперечення проти позову. В обґрунтування заперечення зазначає, що позов є необґрунтованим і безпідставним. Відповідач просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитною угодою. Зокрема вказує, що 21.02.2015 року помер її брат [PERSON]. За життя [PERSON] заповів відповідачу земельну ділянку площею 3,38 га, що розташована на території Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Спадщину після смерті брата відповідач прийняла по заповіту. 04.12.2017 року отримала лист з ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 23.11.2017 року про заміну відповідача по справі з [PERSON] на [PERSON]. Ознайомивши з цивільною справою, відповідач вказує, що із розрахунків заборгованості можна тільки зробити припущення, що [PERSON] отримав кредит 23.08.2014 року. Аналіз наданих стороною позивача документів розрахунку, анкети заяви та «УМОВ та ПРАВИЛ» дає підставу стверджувати, що пільговий (безвідсотковий період) користування грошима, які Банк поклав на відкритий за договором (а саме така правильна правова кваліфікація договору, що був укладений між сторонами 23.08.2017 року, має місце) сплинув 23.09.2014 року. Тобто право вимоги про повернення грошей у позивача виникло вже 24.09.2014 року. Однак, тільки у тому випадку, якщо сторона позивача надасть належний доказ на підтвердження факту отримання [PERSON] від Банку грошових коштів. Просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, застосувавши строки позовної давності до правовідносин, які виникли на підставі договору б\\н від 23.08.2014 року. Дослідивши письмові докази справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексом, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1\~ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 23.08.2014 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та фізична особа [PERSON], уклали кредитний договір №б/н від 23.08.2014 року. У звязку з порушенням зобовязань відповідачем за кредитним договором станом на 31.08.2017 р. виникла заборгованість у сумі 12281.24 грн. Також встановлено, що 21.02.2015 року [PERSON] помер, про що 26.02.2015 року складно відповідний актовий запис №10 виконкомом Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області та видане свідоцтво про смерть серії 1-ЖС №316281 від 26.02.2015 року. З копії спадкової справи №118/2016 вбачається, що 20.12.2016 року до Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON]О.( а.с.78). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2016 року, яке видане державним нотаріусом Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 625, [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON]О.(а.с. 83). Судом було вирішено по даній цивільній справі змінити відповідача [PERSON] на [PERSON]. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, відповідач вказував на те, що сплив строк позовної давності. Згідно позовної заяви заборгованість за кредитним договором становить: 12281.24 грн., яка складається з наступного: 1298.77 грн. заборгованість за кредитом; 9921.46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф( фіксована частина); 561.01 грн. штраф( процентна складова). На підставі ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 257-258 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. В силу приписів ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч. 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до\~ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У зв'язку з тим, що у договорі не зазначено строк позовної давності, то відповідно до\~статті 257 ЦК України\~застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит 23.08.2014 року. Аналіз наданих стороною позивача документів розрахунку, анкети заяви та «УМОВ та ПРАВИЛ» дає підставу стверджувати, що пільговий (безвідсотковий період) користування грошима, які Банк поклав на відкритий за договором (а саме така правильна правова кваліфікація договору, що був укладений між сторонами 23.08.2017 року, має місце) сплинув 23.09.2014 року. Тобто право вимоги про повернення грошей у позивача виникло вже 24.09.2014 року. Як вбачається з того ж Розрахунку, [PERSON] жодного дня не сплачував суму боргу за цим кредитом. У відповідності до пункту 31 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., враховуючи положення пункту 7 частини 13\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. ВС України своєю Постановою від 19 березня 2014 року пояснив, що відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений\~ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, також враховуючи, що сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, у зв'язку із спливом строку позовної давності. В порядку\~ст. 141 ЦПК України\~суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст.ст.253,\~256,257,258,261,266,267 ЦК України,

Outcome: dismissed