Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач, 02 вересня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька - [PERSON], померлого 26 грудня 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що 26 грудня 2005 року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,29 га вартістю 28779,60 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №073419, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого. Вона, як спадкоємець за законом, у визначений судом додатковий строк, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Збереглась лише його ксерокопія. Інші спадкоємці як за заповітом так і за законом відсутні. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,29 га вартістю 28779,60 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №073419, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 26 грудня 2005 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником: земельної ділянки площею 1,29 га, вартістю 28779,60 грн.., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села, що вбачається з дослідженої в судовому засіданні інформації Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-0.12-1932/2-16 від 01 листопада 2016 року. 26 грудня 2005 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ОК №032161, видане 27 грудня 2005 року Рудосільською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис №27). Як убачається з дослідженого судом в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 серпня 2016 року (справа №503/1377/16-ц), встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] як дочки та батька. Отже, спадкоємцем першої черги за законом є позивач [PERSON]. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористалась, подавши заяву у визначений судом додатковий строк (рішення Кодимського районного суду від 20 вересня 2016 року (справа №503/1567/16-ц)) до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1032/02-14 від 21 жовтня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№45 від 05 листопада 2016 року). Крім того, як убачається з дослідженої в судовому засіданні Інформації відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області №29-1516-0.12-1932/2-16 від 01 листопада 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу не є можливим у звязку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,29 га вартістю 28779,60 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №073419, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлого 26 грудня 2005 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved