Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12333,22 доларів США, що за курсом 23,39 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.03.2015 року складає 288473,91 грн. за кредитним договором № ROZOGA00000772 від 27.03.2008 року та судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 березня 2008 року з відповідачем уклали кредитний договір № ROZOGA00000772, за яким банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 18000,00 дол. США на термін до 27.03.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, також витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Зазначає, що банк зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Вказує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №ROZOGA00000772. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Пояснює, що у звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості, станом на 19 березня 2015 року відповідач має заборгованість 12333,22 доларів США, яка складається з наступного: 10685, 06 доларів США заборгованість за кредитом; 737, 21 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 20,77 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 292, 70 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. А також штрафи відповідно до договору: 10,69 доларів США - штраф(фіксована частина); 586,79 доларів США штраф( процентна складова). У поданій до суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі, за наявними в справі доказами. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що з долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що у 2008 року позивач в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку з 12,00% до 15,12% на залишок кредиту, а з серпня 2010 року знизив до 14, 62%. При цьому, зазначав, що така зміна відсоткової ставки в односторонньому порядку суперечить п. 2.3.1 кредитного договору і не була погоджена з відповідачем. Пояснив, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору та здійснений всупереч узгодженому сторонами при укладенні договору графіку платежів (додаток № 2 до кредитного договору), він не може бути належним доказом підтвердження самого факту заборгованості та її розміру; інших доказів, які б підтверджували факт заборгованості по кредитному договору, позивачем надано не було. З огляду на недоведеність позивачем наявності заборгованості [PERSON] за кредитним договором, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № ROZOGA00000772 від 27.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 18000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.03.2018 року (а.с.9-13). Пунктом 8.1. Кредитного договору передбачено, що щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 265,09 дол. США. згідно графіку погашення кредиту (Додаток №2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди і комісії (а.с.11). Відповідно до п. 8.9. Кредитного договору, його невідємними частинами є додаток №1-детальний опис загальної вартості кредиту та додаток № 2 - графік погашення кредиту за кредитним договором № ROZOGA00000772 від 27.03.2008 р.(а.с.11). У п. 7.4 договору та додатку № 1 визначені умови кредитування, які передбачають річну процентну ставку у розмірі 12,00% на залишок по кредиту ( а.с. 10) Судом встановлено, що виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, з 26 жовтня 2008 року, позивачем застосовано процентну ставку не 12, 00%, а 15,12%, а з 20 серпня 2010 року - 14, 62% (а.с.4-7), що не відповідає умовам договору, наявного в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий ( резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті ( по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки по протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США ( а.с.10.) На виконання вищевказаного пункту ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язаний був на адресу позичальника надіслати письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної\~\~ставки за договором, однак в матеріалах справи відсутні докази такого повідомлення від ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак, жодних доказів письмових повідомлень про зміну процентної ставки, що відповідали б наданому розрахунку заборгованості, позивачем суду не надавалось. Статтями\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом покладено на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем не надано суду доказів, що відповідач був належним чином у встановленому законом та договором порядку повідомлений про зміну відсоткової ставки, а, відповідно, наданий розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом в справі, оскільки протирічить договору. Таким чином, позивач, змінюючи в односторонньому порядку відсоткову ставку по кредитному договору не повідомив про це відповідача у встановленому договором та законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та п. 2.3.1 кредитного договору від 27.03.2008 року. Виходячи з наведеного, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, починаючи з 26 жовтня2008 року за новими ставками, що свідчить про відсутність і права на їх стягнення. Враховуючи той факт, що зміна розміру процентної ставки безпосередньо вплинула на розподіл суми щомісячного платежу та на виникнення суми заборгованості позичальника, суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний доказ підтвердження наявності у відповідача зазначеної суми заборгованості. А інші докази, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача згідно з умовами укладеного кредитного договору в матеріалах справи відсутні. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявності у відповідача заборгованості у вказаному розмірі 12\~333, 22 доларів США і не надав суду належних та допустимих доказів на її підтвердження.

Outcome: dismissed