Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач 03.08.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області, про встановлення факту належності [PERSON], померлій [INFO], державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Кілійською міською радою Кілійського району Одеської області 01.06.1999 року, та про надання [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO]. З позовної заяви вбачається, що [INFO] померла [PERSON], яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 6,31 га, розташованої на території Кілійської міської ради, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] залишила заповіт на ім'я позивача [PERSON]. Однак, позивач в встановлений законодавством шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, так як вважав, що фактично прийняв спадщину, адже проживав разом зі спадкодавцем на момент її смерті. Земельна ділянка площею 6,31 га належала [PERSON] на підставі державного атк на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Кілійською міською радою Кілійського району Одеської області 01.06.1999 року. Однак, в зазначеному державному акті на право приватної власності на землю неправильно вказано прізвище власника, а саме замість «[PERSON]» помилково зазначили «[PERSON]». Під час звернення позивача до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області позивачу було надано роз'яснення щодо неприйняття ним спадщини, а також прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі з його паспортними даними. На даний час в позивача виникла необхідність оформити спадщину після смерті [PERSON]. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, немає. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої він просить справу розглянути за його відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої просить провести засідання без його участі. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв позивача, представника відповідача та представника третьої особи суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази, судом достовірно встановлено: З державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 01.06.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області від 05.05.1999 року № 129, вбачається, що «[PERSON]» передано на праві приватної власності земельну ділянку площею 6,31 гектарів, розташовану на території Кілійської міської ради Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] померла [PERSON], про що 25.10.2016 року складено відповідний актовий запис № 573, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25.10.2016 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області. Судом встановлено, що в державному акті на право приватної власності на землю серії серії [NUMBER], виданого 01.06.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області від 05.05.1999 року № 129, було допущено помилку в написанні прізвища власника, а саме: замість «[PERSON]» вказано неправильно «[PERSON]». У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. У зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме органом державної реєстрації прав. Тому, з 01.01.2013 року органи Держземагентства позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Встановлення факту належності померлій [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 01.06.1999 року, необхідно заявнику для оформлення належним чином права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. 05.03.2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори Одеської області Богачовою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 758, відповідно до якого усе своє майно, яке належало їй на день смерті, спадкодавець заповіла [PERSON]. В ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України зазначено, що Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до інформаційного листа № 732/01-16 від 27.07.2017 року, наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М., [PERSON] звертався до нотаріуса для оформлення спадщини, яка залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], однак йому було відмовлено у зв'язку з невідповідністю прізвища спадкодавця в правовстановлюючому документі з його прізвищем в свідоцтві про смерть, а також рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], згідно ст. 1235 ЦК України та пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України строк на прийняття спадщини з поважних причин. Відповідно ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим надати позивачу додатковий строк, необхідний для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO].

Outcome: approved