Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON]\~\~ про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що\~[PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала\~Генеральну угоду б/н від 23.12.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5890,76 грн. у вигляді встановленого\~ кредитного ліміту\~ на платіжну карку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. \~Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з запропонованим ПАТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами, Тарифами» складають між нею і банком Кредитний Договір, про що свідчить її підпис у заяві. Згідно статей 526, 527, 530 ЦКУ зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно п.п.1.1.3.2.11, Умов та правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих рахунків клієнта в погашення заборгованості за кредитами. Відповідач не виконав своєчасно свої кредитні зобовязання перед банком, у звязку\~ із чим станом на 09.05.2018 року має заборгованість у сумі 11730,50 грн., яка складається з наступного; 5890,76грн. заборгованість за кредитом; 1049,69 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом: 3534,45 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1255,60 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. У звязку із вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом в якому\~ просив стягнути із відповідача заборгованість в сумі 11730,50 грн. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився,\~ подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступні\~ факти та відповідні їм правовідносини. \~Судом встановлено, що 23.12.2016 року\~ відповідачем [PERSON] було\~ підписано угоду б/н від 23.12.2016 року, згідно якої вона отримала кредит у розмірі 5890,76 грн. у вигляді встановленого\~ кредитного\~ ліміту\~ на платіжну картку (а.с.7). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з запропонованим ПАТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами, Тарифами» складають між нею і банком Кредитний Договір, про що свідчить її підпис в угоді від 23.12.2016 року (а. с.7). Згідно із розрахунку заборгованості за Генеральною угодою № б/н від 23.12.2016 року станом\~ на 09.05.2018 року відповідач має заборгованість 11730.50 грн. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконує свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. В ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 599 ЦПК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Кредитним договором передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня та штраф. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання\~передбачена\~подвійна\~відповідальність\~одного \~виду. При цьому в\~ст. 61 Конституції України\~зазначено, що ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, вимога банку про стягнення з відповідача пені та штрафів є взагалі неправомірною, оскільки стягуючи штрафи висувати вимогу про стягнення пені банк не має права. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 р. у справі №6-2003цс15 згідно зі\~ст.\~549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 3534,45 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Генеральною угодою б/н від 23.12.2016 року у розмірі 8196,05 грн., з яких:\~5890,76 гривень - тіло кредиту, 1049,69 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1255,60 гривень штраф (процентна складова). Згідно з вимогами ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню\~1231,10 грн. судового збору. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст.77,81\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене,оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved