Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

ПАТ УкрСиббанк звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, зазначивши, що 03.08.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, яке з 21.12.2009 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - позивач), було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11025290000, відповідно до якого АКІБ УкрСиббанк надав кредит у розмірі 15 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних, з кінцевим строком повернення 02.08.2016 року. У забезпечення виконання зобов'язань за відповідним кредитним договором між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] було укладено договір поруки № 30572 від 03.08.2006 року. Однак, відповідач належним чином не виконував зобов'язання відповідно до умов договору, чим утворив заборгованість станом на 15.10.2015 року в розмірі 2 775, 44 дол. США. - заборгованість по кредиту та процентам та 5 564, 11 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 11025290000 від 03.08.2006 року у розмірі 2 775, 44 дол. США. та пені в розмірі 5 564, 11 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилися, повідомлення про причини своєї неявки та заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надіслали, а відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до кредитного договору № 11025290000 від 03.08.2006 року та Додаткових угод до Договору про надання споживчого кредиту АКІБ УкрСиббанк надає [PERSON] кредит у розмірі 15 000,00 дол. США, зі сплатою 13% річних, з кінцевим строком повернення 02.08.2016 року, погодивши графік погашення кредиту, при цьому позичальник зобов'язався повертати кредит щомісячно, включаючи сплату відсотків, згідно умов даного договору. (а.с. 5-10). Виписка за особовим рахунком № [NUMBER], валюта USD, [PERSON], вказує, що 14.02.2007 року на даний рахунок було зараховано згідно угоди № 11117862000 від 03.08.2006 року 15 000,00 дол. США та 15.02.2007 року видано 15 000,00 дол. США (а.с. 12). Зміст договору поруки № 30572 від 03.08.2006 року укладеного між АКІБ УкрСиббанк, як кредитором, та [PERSON], як поручителем, вказує на те, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях позичальника, які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (а. с. 11). Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 001102529000 від 03.08.2006 року заборгованість [PERSON] перед АТ УкрСиббанк станом на 15.10.2015 року становить 2 775, 44 дол. США. та пені в розмірі 5 564, 11 грн. (а. с. 13-25). Зміст вимог про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 11.08.2015 року вказує, що відповідачам було запропоновано здійснити дострокове погашення кредиту з метою досудового врегулювання спору (а. с. 44-47). Матеріали справи містять Банківську ліцензію № 75, видану Національним банком України 24 грудня 2001 року Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та Дозвіл № 75-2, зареєстрований 28.10.1991 року за № 57, на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно х додатком, в якому перелічується види операцій з валютними цінностями. (а.с. 11-14). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з норми ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, чітко прописані в ст. 554 ЦК України, а саме: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. При вирішенні даного спору суд бере до уваги правову позицію Верховного суду України судової палати у цивільних справах ухвалену по справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року де зазначено, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Виходячи із наведеного, враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовуються належними та допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами, які забезпечені порукою, з яких беззаперечно вбачається невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, в силу чого утворилась заборгованість перед позивачем, що свідчить про порушення прав та інтересів останнього з об'єктивною наявністю правових наслідків відповідальності поручителя перед кредитором, як солідарного боржника, при цьому, враховуючи наявність у позивача відповідної Банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення повністю, з розподілом судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, стягнувши з відповідачів на користь позивача в рівних частинах понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved