Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 18.07.2006. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/1024/74/46229, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 доларів США строком по 17 липня 2026 року, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних відповідно до графіку погашення кредиту. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, видавши [PERSON] кошти в розмірі 20 000,00 доларів США. В забезпечення виконання всіх зобов'язань за Кредитним договором позивачем було укладено Договір поруки № б/н від 18 липня 2006 р. з [PERSON], згідно якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням [PERSON], а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Відповідачі належним чином не виконують зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 16.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 181,29 доларів США, що в еквіваленті становить 286 961,71 гривень. Просили стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року у сумі 13 181,29 доларів США, що в еквіваленті становить 286 961,71 гривень, з яких: непогашена сума кредиту - 11 832,86 доларів США, що в еквіваленті становить 257 605,87 гривень; несплачені проценти - 712,89 доларів США, що в еквіваленті становить 15 519,89 гривень; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 635,54 доларів США, що в еквіваленті становить 13 835,95 гривень, на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції; судові витрати по справі у розмірі 2 869,62 гривень стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції. 05.10.15. до суду було подано зустрічний позов [PERSON] (а.с.112-114), який 26.10.15. було уточнено (а.с.132-135), та відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору та договору забезпечення, укладеного на його основі та на його виконання, мотивуючи його наступним. На момент підписання кредитного договору [PERSON], як споживачу фінансової послуги не було надано інформації щодо загальної вартості кредиту, не роз'яснено та не повідомлено про обов'язкові та необхідні істотні умови для даного типу договорів, не було надано графік погашення кредиту та інших платежів, який є невід'ємною складовою частиною кредитного договору. Такою сукупністю дій банку [PERSON], як споживача, було введено в оману, що мало наслідком та спричинило укладення кредитного договору в результаті помилки. Посилаючись на ч. 1 , 2, 4, 5 ст. 11, ст.ст. 15, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 203, ст.ст. 215, 227, 229, 230 ЦК України, ст. 5 Положення Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», просили визнати недійсним кредитний договір № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року та договір іпотеки і договір поруки укладені на його основі та на його виконання; судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Надав заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог за зустрічним позовом (а.с.121). Відповідач [PERSON] та його представник заявлений позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі і просили задовольнити. Додатково пояснили, що відповідач не підписував графік погашення кредиту та інших платежів, що є невід'ємною складовою частиною спірного кредитного договору, а тому кредитний договір є недійсним. Не заперечують, що дійсно відповідач отримав кредит та щомісячно вносив кошти на погашення кредиту. Кошти вносив через касу банку, де касир повідомляла, яку суму необхідно сплатити. Про порушення своїх прав відповідач дізнався, отримавши копію позовної заяви з додатками, а тому строк позовної давності не пропущений. Відповідачка [PERSON] позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити зазначені вимоги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору та договору забезпечення, укладеного на його основі та на його виконання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2006 року між Акціонерним поштово- пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1024/74/46229 про надання кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 20 000,00 доларів США (а.с.5-11). 18 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON], було укладено договір поруки, згідно п. 1.2 якого визначено, що сторони договору встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Кредитором відповідати по зобов'язаннях боржника - [PERSON], які витікають з умов кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року в повному обсязі цих зобов'язань (а.с.12-13). 19.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON], було укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є таке нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Ющенко О.С. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 3310 від 19.07.2006 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19.07.2006 року (а.с.187-188). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися сторонами належним чином у встановлені строки. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 7, 8 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом. За правилами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу, (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману (ст. 230 ЦК України) у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року. Згідно ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кошти, це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року із наступними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На час видачі кредиту терміни та суми кредитів в іноземній валюті законодавством не визначені. За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку дозволу, тобто генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Таким чином, посилання відповідачів на відсутність у ВАТ «Аваль» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є необґрунтованими, оскільки він, отримавши в установленому порядку банківську ліцензію № 10, яка зареєстрована Національним банком України 27 березня 1992 року за номером 94 та відповідний письмовий дозвіл № 10-3 на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, в тому числі і надання кредиту [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на валюто-обмінні операції, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 1.3. кредитного договору визначено, що погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися наступним чином: згідно Графіку погашення кредиту (додаток до Договору) в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п 1.1. цього Договору; погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно; згідно графіку погашення кредиту (додаток до Договору) ануїтетними платежами. Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом складає 12 відсотків річних. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу Кредитора щомісячно, до 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 17 липня 2026р. на рахунок, зазначений в п. 4.1.цього договору; щомісячно, до 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок. Згідно з п. 9.1. кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. За клопотанням відповідачів, по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3190/3191/15-24 від 27 листопада 2015 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графі «Позичальник» графіку погашення кредиту та інших платежів, який є невід'ємною складовою частиною кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006р. виконанні рукописним способом пастою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів; підписи від імені [PERSON] в графі «Позичальник» графіку погашення кредиту та інших платежів, який є невід'ємною складовою частиною кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006р. виконанні не [PERSON], а іншою особою (а.с.159-162). Посилання відповідачів, що при укладенні кредитного договору була надана неповна інформація щодо умов кредитування, зокрема не були ознайомлені з графіком погашення кредиту та розміром ануїтетного платежу, є безпідставними, оскільки, підписуючи кредитний договір, [PERSON] підтвердив, що перед укладенням кредитного договору, Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Відомості, викладені в графіку погашення кредиту та інших платежів відповідають умовам п.п. 1.3, 1.4, 5.1 кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006 р. Зі справи вбачається, що дійсно підпис на графіку погашення кредиту та інших платежів виконано не [PERSON], однак фактичне погашення кредиту ним здійснювалося відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 5.1 кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006р. в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту та вказаного графіку, з чого вбачається, що [PERSON] погодився з визначеними умовами. Крім того, відсутність підпису позичальника на графіку не тягне за собою недійсність самого кредитного договору. Зі змісту кредитного договору № 014/1024/74/46229 від 18.07.2006 року вбачається, що умови укладеного кредитного договору не суперечать положенням ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на вказане вище, суд вважає, що відповідачі були належним чином обізнані про всі істотні умови Кредитного договору, погодилися з ними, підписавши їх. Звертаючись до банку та укладаючи кредитний договір, усвідомлено обираючи валюту кредитування - долари США, та погоджуючись з висловленими банком у кредитному договорі умовами кредитування, у т.ч. і з порядком нарахування процентів, пені, [PERSON] діяв за власним волевиявленням та на власний розсуд розпорядився своїми цивільними правами. Укладення кредитного договору та отримання ним кредиту в іноземній валюті на умовах, запропонованих банком та погоджених позивачем, за наявності у позивача ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, не суперечить вимогам діючого законодавства. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. [PERSON] та [PERSON] у своєму позові зазначають, що вони довідалися про порушення своїх прав лише в 2015 році, а тому суд вважає, що вони не пропустили строк звернення до суду з зустрічним позовом. Заявляючи позов про визнання кредитного договору недійсним, позивачами за зустрічним позовом не доведено тих обставин, на які вони посилаються та не доведено, що при укладанні договору порушено їх права, як споживача фінансових послуг. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не довели, що на час укладення кредитного договору діями банку їх було введено в оману, що мало наслідком та спричинило укладення кредитного договору в результаті помилки. Підстави для визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215, 227, 229, 230 ЦК України відсутні. Отже, в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору та договору забезпечення, укладеного на його основі та на його виконання, необхідно відмовити. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідачів є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, у зв'язку з чим у них станом на 16.03.2015 року у них утворилась заборгованість у розмірі 13 181,29 доларів США, що в еквіваленті становить 286 961,71 гривень, з яких: непогашена сума кредиту - 11 832,86 доларів США, що в еквіваленті становить 257 605,87 гривень; несплачені проценти - 712,89 доларів США, що в еквіваленті становить 15 519,89 гривень; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 635,54 доларів США, що в еквіваленті становить 13 835,95 гривень (а.с.17-20). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню, і необхідно стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1024/74/46229 від 18 липня 2006 року у сумі 13 181,29 доларів США, що в еквіваленті станом на 16 березня 2015 року становить 286 961,71 гривень, з яких: непогашена сума кредиту - 11 832,86 доларів США, що в еквіваленті становить 257 605,87 гривень; несплачені проценти - 712,89 доларів США, що в еквіваленті становить 15 519,89 гривень; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 635,54 доларів США, що в еквіваленті становить 13 835,95 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2869,62 грн. - по 1434,81 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved