Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №HEC0AU00950034 від 18.04.2006 р. станом на 28.09.2015 р. в розмірі 8796,70 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та пояснила, що між позивачем та відповідачем укладено договір за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит та зобов'язався його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших витрат згідно з її заявою та умовами надання кредиту фізичним особам. Проте, відповідач порушив умови договору і тому станом на 28.09.2015р. має заборгованість в розмірі 8796,70 грн., яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Просить у судовому порядку стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснив, що за даним договором заборгованість вже була стягнута рішенням Цюрпуинського районного суду Херсонської області №2121/2-1159/11 від 02.03.2012 року. Просить застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено в сукупності із рішенням Цюрупинського районного суду від 02.03.2012 року за №2121/2-1159/11, що 18.04.2006 року укладено кредитний договір № HEC0AU00950034, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті в сумі 51069,12 грн. для купівлі автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 18.04.2011р., відповідно п.1.1 кредитного договору. В забезпечення виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором від 18.04.2006р., між ПАТ КБ Приватбанкта [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна від 18.04.2006р., згідно якого предметом застави був автомобіль DAEWOO Sens, 2005 року випуску, д.н. [NUMBER]. Проте відповідач не виконував належним чином свої зобовязання за кредитним договором і згідно акту прийому від 09.06.2009р. автомобіль марки DAEWOO Sens, 2005 року випуску, д.н. [NUMBER], був переданий ПАТ КБ Приватбанкдля передачі на реалізацію по ринковій ціні і направлення отриманих коштів на погашення заборгованості по кредитному договору від 18.04.2006р., яка існувала у відповідача, який допустив прострочення кредиту. Був проведений аукціон щодо реалізації автомобіля, який в послідуючому був проданий. Згідно листа ПАТ Приватбанквстановлено, що 23.11.2009р. від реалізації предмета застави - автомобіля ЗАЗ 13110 на рахунок [PERSON] надійшло 32500грн. Але отриманих від аукціону коштів не вистачило для повного погашення заборгованості по кредитному договору від 18.04.2006р. і залишок заборгованості по кредитному договору склав 3398,91грн. Цю заборгованість було стягнуто вищевказаним рішенням суду. Зокрема, в резолютивній частині рішення надано розшифровку суми тіла кредиту, що було стягнуто. В задоволенні вимог про стягнення відсотків та штрафних санкцій було відмовлено. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ст.61 ЦПК вищевказані обставини не потребують доказування. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту слід відмовити, оскільки воно вже було стягнуто рішенням Цюрупинського районного суду №2121/2-1159/11 від 02.03.2012 року. В той же час, банк має право нараховувати відсотки та пеню з моменту проведення розрахунку заборгованості для подачі позову до суду, тобто з 27.07.2011 року та до моменту закінчення виконавчого провадження, тобто до 18.07.2012 року, оскільки на цей період заборгованість кредиту не поверталась і банк мав всі законні підстави проводити вказані нарахування. Дату закінчення виконавчого провадження підтверджено копією постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2121/2-1159. В той же час, відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до положень ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, в задоволенні вимог про стягнення пені також слід відмовити за пропуском позовної давності. Щодо стягнення відсотків, суд враховує останній платіж відповідача, який було здійснено 13.07.2012 року. Із врахуванням клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що трирічний строк для пред'явлення вимог про стягнення відсотків сплив. Таким чином в задоволенні позову належить відмовити, оскільки тіло кредиту стягнуто рішенням Цюрупинського районного суду №2121/2-1159/11 від 02.03.2012 року, а для вимог про стягнення відсотків та пені сплив строк позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed