Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 13.07.2014 року по Броварському проспекту в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Nissan», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ ««Українська охоронно-страхова компанія». На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, довідки ВДАІ, звіту про оцінку транспортного засобу, страхового акта, позивач перерахував [PERSON] 12980,50 грн. як відшкодування внаслідок ДТП, 305 грн. становить витрати на проведення автотоварознавчого дослідження. Оскільки [PERSON] не повідомила про страховий випадок у передбачений законом строк, то вона повинна відшкодувати шкоду в порядку регресу на підставі статей 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просив стягнути з відповідача відшкодування у сумі 13285,50 грн. та судові витрати. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.07.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по Броварському проспекту в м. Києві, порушила пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення штраф. Згідно із страховим полісом АІ / 1561527 від 06.07.2014 року цивільно-правова відповідальність наземного транспорту автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». 15.07.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, 17 та 21 листопада 2014 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 12980 грн., 29.10.2014р. для ФОП [PERSON] позивач сплатив 305 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля [NUMBER]. [PERSON] повідомила страхову компанію про страховий випадок 29.07.2014 року. Вказані обставини підтверджуються копіями платіжних доручень №7982 від 17.11.2014р., №8137 від 21.11.2014р., №7479 від 29.10.2014р., заявою про виплату страхового відшкодування від 15.07.2014р., постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2014 року, звітом про оцінку транспортного засобу ФОП [PERSON] №2890 від 06.10.2014р., полісом АІ / 1561527 від 06.07.2014 року та іншими матеріалами справи. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статно 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Як вбачається із матеріалів справи, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Страховий випадок зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач страховий випадок визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілому [PERSON], який вчасно звернувся до страхової компанії та повідомив про страховий випадок. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 6-284 цс 15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, позивач не довів суду, що внаслідок несвоєчасного повідомлення відповідачем страховика про настання страхової події в останнього виникли необґрунтовані виплати потерпілому, а отже підстав для регресного позову немає. Враховуючи наведене, а також те, що єдиним обґрунтуванням позовних вимог є застосування положень статей 38, 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed