Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006р. у розмірі 12 967,46 доларів США та 217 806,89 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 21 457,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12.10.2011р. та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач порушує взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2015р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015р., в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.06.2016р. рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2016р. вказану справу прийнято до провадження. Представник позивача у судове засідання не з'явився, натомість 10.08.2016р. поштовим зв'язком надав суду додаткові пояснення та докази по справі. Просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач або його представник у судове засідання не з'явились, проте матеріали справи містять заяву, у якій представник позивача просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволені позову. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Кредитного договору № 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006р. (далі - Кредитний договір) ПАТ «Родовід Банк» відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 21 457,00 доларів США, терміном по 12.10.2011р. включно. Кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів (а.с.8-13). Згідно з п.1.7 Кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля марки HUABEI згідно з договором застави № 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006р. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006р., яка відповідно до розрахунку станом на 22.08.2014р. становить 12 967,46 доларів США та складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11 778,71 доларів США та суми простроченої заборгованості за процентами розмірі 1 188,75 доларів США (а.с.2-3). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором відповідачу також нараховані: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 13 519,63 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 177 280,09 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у розмірі 1 365,80 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 17 909,42 грн., 3 % річних від суми простроченого кредиту у розмірі 1 564,65 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 20 516,93 грн. та 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 160,18 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 2 100,45 грн. (а.с.2-3). Доказів зворотного суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п.5.2 Кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави 35/АА-083.06.2 від 13.10.2006р. та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором та на підставі п.5.2 Кредитного договору Виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 29.09.2010р. запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого рухомого майна, задовольнити вимоги позивача у розмірі: заборгованості за кредитом, у тому числі простроченої, у розмірі 11 778,71 доларів США, заборгованості за відсотками, у тому числі простроченої, у розмірі 1 134,22 доларів США, пені у розмірі 1 713,94 доларів США та витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700,00 грн. (а.с.148). Факт реалізації банком, права на дострокове повернення кредиту у повному обсязі, яке передбачено п.5.2 Кредитного договору, визнається позивачем у додаткових поясненнях від 08.08.2016р. (а.с.147). Отже, звернувши у 2010 році стягнення на предмет застави з метою погашення повної (а не лише простроченої) суми заборгованості за Кредитним договором, позивач відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання з 12.10.2011р. на 29.09.2010р. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. № 6-190цс14, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Враховуючи вищевказане, беручи до уваги зміну позивачем строку виконання основного зобов'язання відповідача, а саме з 12.10.2011р. на 29.09.2010р., суд доходить висновку, що банк, звертаючись до суду 01.09.2014р. за захистом свого порушеного права, пропустив встановлений ст.257 ЦК України строк звернення до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду, беручи до уваги заяву відповідача, у якій він просить застосувати наслідки спливу позовної давності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed