Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач 03.09.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 26.08.1995 року зареєстрованим у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районну м. Києва, актовий запис № 979. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. За час шлюбу у позивача з відповідачем народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], про що відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва зроблено актовий запис №1622, [PERSON], [INFO]., про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 3121 та [PERSON], [INFO], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 1727. Спору щодо спільної власності подружжя та щодо визначення проживання місця дітей, між позивачем та відповідачем не має. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування, спільне життя з відповідачем не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Збереження шлюбу не можливе і суперечить інтересам позивача. У судовому засіданні 17 листопада 2014 позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач позов визнав, та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районну м. Києва, актовий запис № 979, (а.с.6 копія свідоцтва про шлюб). Судом встановлено, що у позивача і відповідач є троє спільних дітей: неповнолітній син [PERSON], [INFO], (а.с. 7), малолітній син: [PERSON], [INFO], (а.с. 8), малолітній син: [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Сімейне життя позивача з відповідачем не складається у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved