Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом, за яким (з урахуванням уточнення позовних вимог а.с. 116-119) просило стягнути на його користь з ТОВ «Айкью Транс», а також з [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників останнього: - заборгованість за договором про надання траншу № 1501.43266/FW1501.347 від 12 березня 2013 року у загальному розмірі 753474,46 грн., яка складається з заборгованості за капіталом у розмірі 649701,61 грн., за процентами у розмірі 77184,30 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 11729,70 грн., пені у розмірі 14858,85 грн.; - заборгованість за договором про надання траншу № 1501.43279/FW1501.347 від 12 березня 2013 року у загальному розмірі 83122,81 грн., яка складається з заборгованості за капіталом у розмірі 69913,61 грн., за процентами у розмірі 5769,40 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 3891,36 грн., пені у розмірі 3548,45 грн.; - заборгованість за договором про надання овердрафту № 1501.43657/FW1501.347 від 01 жовтня 2013 року у загальному розмірі 89659,69 грн., яка складається з заборгованості за капіталом у розмірі 35000 грн., за процентами у розмірі 1878,67 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 5390 грн., пені у розмірі 47659,69 грн.; - понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Айкью Транс» було укладено рамкову угоду № FW1501.347 від 12 березня 2013 року, відповідно до умов якої позивач здійснював кредитування останнього на підставі наступних кредитних договорів № 1501.43266/FW1501.347 від 12 березня 2013 року (сума кредиту 37500 доларів США, процентна ставка 13,91 % річних, строк 26 місяців), № 1501.43279/FW1501.347 від 12 березня 2013 року (сума кредиту 8125 доларів США, процентна ставка 13,91 % річних, строк 24 місяці), № 1501.43657/FW1501.347 від 01 жовтня 2013 року (сума кредиту 35000 грн., процентна ставка 22 % річних, строк 12 місяців). Позичальник зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість, на яку позивачем нарахована пеня у вищезазначених розмірах. Виконання зобовязань за кредитними договорами було забезпечене укладенням позивачем з [PERSON] та [PERSON] договорів поруки, за якими останні, як поручителі, несуть солідарну із позичальником відповідальність перед кредитором за порушення виконання зобовязань за кредитним договором. Позивач вжив усіх можливих заходів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу, через що позивач вимушений стягувати заборгованість через суд. Ухвалою суду від 12 серпня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Айкью Транс» було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України і останнє було залучене до участі у розгляді справи у якості третьої особи. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ПроКредит Банк» [PERSON] підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON], який одночасно є представником і ТОВ «Айкью Транс», заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтували тим, що предявляючи вимогу про стягнення заборгованості в повному обсязі з кожного з відповідачів окремо, позивач має на меті стягнути суму, яка перевищує розмір заборгованості. Крім цього, грошові кошти за всіма договорами ТОВ «Айкью Транс» отримало не у валюті, а у гривні. При цьому, в договорах про надання траншу зобовязання позивача визначене у доларах США, а позичальника у гривні. Вважають, що позивач неправомірно нарахував пеню не тільки на прострочене тіло кредиту, а й на відсотки з користування кредитом. Стверджують, що позивачем безпідставно нарахована пеня за користування кредитом у строк, що перевищує 6 місяців від настання строку виконання основного зобовязання. Вважають, що пеня за договором овердрафту є надмірною та перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вважають, що суд може зменшити розмір нарахованої пені з огляду на вкрай важке фінансове становище підприємства в умовах світової фінансової кризи. Представник третьої особи ТОВ «Айкью Транс» [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що й відповідачі та їх представник. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем до позову додана копія рамкової угоди № FW1501.347 (а.с. 27-33), укладеної 12 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айкью Транс», за якою ПАТ «ПроКредит Банк» зобовязалося здійснювати кредитування позичальника ТОВ «Айкью Транс» у межах ліміту кредитування, які визначені: -розмір кредитування еквівалент 1600000 грн.; -термін кредитування 120 місяців; -максимальний розмір процентів 40 % річних. У межах зазначеної рамкової угоди між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Айкью Транс» було укладено договори про надання траншу № 1501.43266/FW1501.347 від 12 березня 2013 року (а.с. 34-39) на надання кредиту у розмірі 37500 доларів США з процентною ставкою 14 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, та строком кредитування 60 місяців від дати видачі кредиту включно, та № 1501.43279/FW1501.347 від 12 березня 2013 року (а.с. 40-44) на надання кредиту у розмірі 8125 доларів США з процентною ставкою 14 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, та строком кредитування 24 місяці від дати видачі кредиту включно. Також, у межах зазначеної рамкової угоди між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Айкью Транс» було укладено договір про надання овердрафту № 1501.43657/FW1501.347 від 01 жовтня 2013 року (а.с. 45-46) на надання кредитного ліміту у розмірі 35000 грн. з строком дії овердрафту з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року включно зі сплатою 22 % річних. Сам факт укладення зазначених договорів, як і надання кредитних коштів, сторонами не оспорюється. Доводи представника відповідачів про те, що фактично кредитні кошти за договорами про надання траншу були надані були не у доларах США, а у гривні, спростовується наданими позивачем копіями меморіальних ордерів (а.с. 150-151). Вирішуючи питання щодо правомірності надання позивачем кредиту в іноземній валюті, суд враховує розяснення, викладені у п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за якими банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Позивачем до позову додані копія банківської ліцензії (а.с. 146-147), а також генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (а.с. 148), які в сукупності підтверджують право позивача здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За умовами договорів про надання траншів (п. 4), повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк яких визначені Графіком в черговості, встановленій рамковою угодою. За п. 11.2 договору про надання овердрафту, позичальник зобовязаний погасити використаний ліміт овердрафту не пізніше дня закінчення строку дії овердрафту, встановленого договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 6-25), ТОВ «Айкью Транс» зобовязання за договорами про надання траншів та договором про надання овердрафту виконувало несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Суд враховує, що укладеною між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Айкью Транс» рамковою угодою (п. 8.2.1) передбачено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобовязань тривалістю більш ніж 3 банківські дні. А згідно п. 8.6 рамкової угоди, у разі виникнення заборгованості позичальника тривалістю понад 30 календарних днів, позичальник зобовязаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору , по якому настає прострочення, не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення, незалежно від того, чи кредитор предявив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором. Наведені положення договору кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зазначена норма міститься у параграфі 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. За ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Вимоги позивача про повне дострокове погашення кредиту та повідомлення про виникнення заборгованості (а.с. 58-62) були отримані ТОВ «Айкью Транс» 05 січня 2014 року, що підтверджується повідомлення поштової установи про вручення поштового відправлення (а.с. 63). На час звернення позивача з позовом до суду заборгованість складає: - за договором про надання траншу № 1501.43266/FW1501.347 від 12 березня 2013 року за тілом кредиту у розмірі 649701,61 грн., за процентами у розмірі 77184,30 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 11729,70 грн.; - за договором про надання траншу № 1501.43279/FW1501.347 від 12 березня 2013 року за тілом кредиту у розмірі 69913,61 грн., за процентами у розмірі 5769,40 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 3891,36 грн.; - за договором про надання овердрафту № 1501.43657/FW1501.347 від 01 жовтня 2013 року за тілом кредиту у розмірі 35000 грн., за процентами у розмірі 1878,67 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 5390 грн.; Розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками позивачем здійснений арифметично правильно. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки. За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 10.2 рамкової угоди, при порушенні встановлених договорами строків погашення грошових зобовязань, позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, розмір неустойки збільшується до 1 % за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Позивачем з дотриманням вимог п. 10.2 рамкової угоди на підставі п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України здійснене нарахування пені за прострочення сплати кредиту та відсотків: - за договором про надання траншу № 1501.43266/FW1501.347 від 12 березня 2013 року у розмірі 14858,85 грн.; - за договором про надання траншу № 1501.43279/FW1501.347 від 12 березня 2013 року у розмірі 3548,45 грн.; - за договором про надання овердрафту № 1501.43657/FW1501.347 від 01 жовтня 2013 року у розмірі 47659,69 грн. Розрахунок пені позивачем здійснений арифметично правильно та у межах строку давності. Доводи відповідачів щодо неправомірності нарахування пені за прострочення сплати відсотків судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні положень рамкової угоди та приписів законодавства. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Рамкова угода була забезпечена укладенням позивачем зі співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] договорів поруки № 286584-ДП1 та № 286582-ДП1 від 12 березня 2012 року відповідно (а.с. 47-50), за яким поручителі зобовязалися відповідати перед позивачем за виконання ТОВ «Айкью Транс» усіх зобовязань що виникли з рамкової угоди. При цьому розмір зобовязань позичальника, що витікають з рамкової угоди та укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з вже укладених та майбутніх кредитних договорів, виданих в межах лімітів умов кредитування. Порука діє з моменту укладення договору протягом всього часу дії, встановленого рамковою угодою в межах строку кредитування. За ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], як поручителі ТОВ «Айкью Транс», згідно ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України відповідають перед банківською установою у тому ж обсязі, що і останнє, включаючи сплату основного боргу, процентів та неустойки. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачі, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання, і у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязані сплати суму боргу. За наведених обставин позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, відсотками та нарахованої пені підлягають задоволенню. Суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує розяснення, викладені у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Також суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, за яким частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідачі наполягають на зменшенні розміру пені. Зокрема, відповідачі, вважають що пеня за договором овердрафту є надмірною та перевищує розмір заборгованості за кредитом. Таке твердження відповідачів судом відхиляється, оскільки розмір пені в 47659,69 грн. не є таким, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, яка загалом становить 42268,67 грн. (35000 + 1878,67 + 5390). Посилання відповідачів на загальну фінансову кризу не є суттєвим, а інші визначені законом підстави для зменшення розміру пені, або звільнення від її сплати судом не встановлені. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: - заборгованість за договором про надання траншу № 1501.43266/FW1501.347 від 12 березня 2013 року у загальному розмірі 753474,46 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 649701,61 грн., за процентами у розмірі 77184,30 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 11729,70 грн., пені у розмірі 14858,85 грн.; - заборгованість за договором про надання траншу № 1501.43279/FW1501.347 від 12 березня 2013 року у загальному розмірі 83122,81 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 69913,61 грн., за процентами у розмірі 5769,40 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 3891,36 грн., пені у розмірі 3548,45 грн.; - заборгованість за договором про надання овердрафту № 1501.43657/FW1501.347 від 01 жовтня 2013 року у загальному розмірі 89659,69 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35000 грн., за процентами у розмірі 1878,67 грн., за процентами за неправомірне користування кредитом у розмірі 5390 грн., пені у розмірі 47659,69 грн. Доводи відповідачів про те, що саме таке вирішення спору призведе до подвійного стягнення заборгованості, судом відхиляються, оскільки є вочевидь надуманим. До розподілу між сторонами підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 грн. (а.с. 1). Зазначені судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. При цьому суд враховує розяснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1872 грн. (3654 / 2).

Outcome: approved