Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач 08 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він 21.01.2016 року уклав з [PERSON] договір оренди квартири, за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 13 вказаного договору, орендна плата становила 5500 грн. за один місяць. На виконання умов договору, а саме, п. 15 договору оренди, орендар - [PERSON] вніс завдаток в розмірі місячного платежу у сумі 5500 грн. Згідно п. 18 договору орендодавець - [PERSON] гарантує повернення суми завдатку за договором у розмірі місячного платежу. Також, згідно особливих умов договору, зафіксовано факт, що на момент підписання [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в сумі 11 000 грн., з яких: 5500 грн. - сума місячного платежу та 5500 грн. - завдаток. За домовленістю сторін термін укладання договору становив шість місяців, згодом строк дії договору було зменшено до трьох місяців. Через короткий проміжок часу позивачу було запропоновано переїзд із квартири № 4 до квартири № 6, яка була більша за площею і орендна плата становила 6500 грн. в місяць. Фактично між сторонами відбувся усний договір з подальшим укладанням письмового договору на попередніх умовах, терміном на шість місяців. Переїзд відбувся 21.02.2016 року, позивач вніс додаткові кошти в сумі 1000 грн. з метою підвищення суми завдатку до 6500 грн. та вніс місячний платіж в сумі 6500 грн. У зв'язку з перебуванням відповідача за межами м. Дніпро, письмовий договір сторонами підписаний не був, та мала місце усна домовленість. 17.07.2016 року позивачу стало відомо про службову необхідність зміни місця проживання, а саме, переїзд до м. Києва, на початку вересня 2016 року. За відповідною домовленістю датою закінчення (виконання) договору слід вважати 20.08.2016 року. За умовами усного договору завдаток в сумі 6500 грн. підлягає поверненню не пізніше дати закінчення дії договору, а саме 20.08.2016 року. Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти, передані їй в якості завдатку у подвійному розмірі 13 000 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 21 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири, згідно умов якого остання передала, а позивач прийняв в оренду квартиру [ADDRESS] (а.с.26-27). Як пояснив в судовому засіданні позивач, згодом йому було запропоновано переїзд із квартири № 4 до квартири № 6 в цьому ж будинку, яка була більша за площею і орендна плата становила 6500 грн. в місяць. Однак, письмовий договір між сторонами не було укладено. Позивач вніс додаткові кошти в сумі 1000 грн. з метою підвищення суми завдатку з 5500 грн. до 6500 грн. та вніс місячний платіж в сумі 6500 грн. Зазначив, що умови договору оренди залишились такі ж самі, як по квартирі № 4. Відповідачем вищезазначені факти не заперечувалось в судовому засіданні. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частинами 1, 2 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемними. Встановлене у ст. 547 ЦК України правило має загальний та універсальний характер стосовно форми правочинів із забезпечення виконання зобов'язання. На зазначені правочини поширюються вимоги ст. 207 ЦК України, що встановлюють обов'язкову письмову форму. Зокрема, відповідно до частин 1, 2 указаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Крім того, ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу за вже укладеним зобов'язанням, і способом забезпечення виконання цього зобов'язання. Забезпечувальне зобов'язання є похідним від основного зобов'язання сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Частиною 1, 2 ст. 812 ЦК України встановлено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Отже, у справі відсутні письмові докази щодо передачі позивачем коштів в якості завдатку в розмірі 6500 грн. відповідачу, доказів укладання договору оренди квартири № 6 у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим відсутні підстави для повернення суми завдатку у подвійному розмірі. Разом з тим, відповідач не заперечувала в судовому засіданні, що позивач, при укладенні письмового договору оренди квартирі № 4, а потім, при укладенні усного договору оренди квартири № 6, у якості оплати орендних платежів передав їй грошові кошти в сумі 11 000 грн., що сума 6500, яка була внесена [PERSON], була завдатком. Проте, відповідач в судовому засіданні стверджувала, що позивач не оплатив останній місяць проживання в квартирі № 6, а саме, за серпень місяць 2016 року орендну плату не вніс. У в зв'язку з чим, вказану суму завдатку в розмірі 6500 грн. вона зарахувала як платіж за серпень місяць, тому вважає, що немає підстав для повернення завдатку позивачу. Разом з тим, позивачем не надано письмових доказів виконання умов договору оренди від 21 січня 2016 року, тобто сплати всіх орендних платежів, а надана лише одна квитанція за один місяць оплати. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмови в його задоволенні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позивач при подачі позовної заяви звільнений від їх сплати, оскільки є учасником бойових дій, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed