overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач 06.11.2014 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народила доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до повноліття дитини. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, в якій позов підтримала, та просила справу слухати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з»явився. У відповідності з вимогами ст. ст. 224-225 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 18.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 88 батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки №2747 виданої 06.11.2014 року КП «Служба єдиного замовника м.Селидове», [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], 2012 року народження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивач 06.11.2014 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 06.11.2014 р. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач 06.11.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 10.03.2012 року зареєстрованим у Відділі РАЦС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №272. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу у сторін є син: [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування з 13.01.2014 року, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. У судове засіданні 23.01.2015 року сторони не з'явились та подали до канцелярії суду письмові заяви про розгляд справи без участі сторін. Окрім того, відповідачем зазначено, що позов він визнає (а.с. 19, 20). Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.03.2012 року у Відділі РАЦС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №272 (а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). Від зазначеного шлюбу у сторін є син: [PERSON], [INFO] (а.с. 8 - копія свідоцтва про народження), спільне життя з відповідачем не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони з 13.01.2014 року спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сторони не мають претензій один до одного щодо розподілу судових витрат, відтак, судові витрати у виді судового збору з відповідача не стягуються на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач 06.11.2014 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 29.08.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають одну малолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем припинили шлюбні відносини і проживають окремо. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Їй важко утримувати дитину самостійно. Дитина потребує нормального харчування та одягу. Окрім того, дитина ходить до школи в перший клас, у зв'язку з чим виникла необхідність у придбанні підручників, шкільної форми, оплаті додаткових занять. Її доходів не вистачає на забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач працює неофіційно, має стабільний дохід, який повністю витрачає на свої потреби, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач інших дітей не має. По іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає (а.с.13). Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Аліменти нікому не сплачує (а.с.14). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180,182,184,191 СК України підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 29.08.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну малолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.3,4). Дитина проживає з позивачем (а.с.5), повністю перебуває на її утриманні. Доходів позивача не вистачає на забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач офіційно не працює. В добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте згідно поданої до суду заяви не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі, визначеному позивачем (а.с.14). Інших стягнень за виконавчими листами з відповідача не проводиться. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач 06.11.2017р. звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, вказавши, що перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, від якого у них народилась 06 жовтня 2012 року народилась дочка [PERSON]. З квітня 2015 року припинили сімейні відносини, дочка мешкає з нею. Відповідач на утримання дитини не надає допомоги, тому вона просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на утримання неповнолітньої дочки. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст.280 ЦПК України, заочно. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони мешкали разом без реєстрації шлюбу, від сімейного життя в них народилась дочка [PERSON] [INFO]. Дитина проживає з матірю, про що свідчить акт обстеження умов проживання від 17.07.2017р. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на те, що дитина проживає із матір'ю, виходячи з матеріального становища сторін, суд, стягує з відповідача на користь позивача на утримання їх дочки аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач 06.11.2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникали суперечки через несумісність характерів. З вересня 2017 року припинили ведення спільного господарства, мешкають окремо. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, у відносинах відсутнє порозуміння, з вересня 2017 року мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, примирення з відповідачем не можливе. Діти залишаться проживати з позивачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що погоджується на розірвання шлюбу, з вересня 2017 року мешкають окремо, примирення не можливе. Діти залишаться проживати з позивачем. Суд, заслушавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.07.2011 р. Сторони від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач 06.11.2017 року звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, у відносинах відсутнє порозуміння. Сторони з жовтня 2017 року припинили спільне проживання. Донька [PERSON], після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала та зазначила, що примирення не можливе. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, пояснив, що в сім»ї виникали непорозуміння через несумісність характерів, примирення не можливе. Донька залишиться проживати з позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.07.2007 р. Сторони від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втраченоё збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач 06.11.2017 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання та на утримання дитини, посилаючись на такі обставини. Вона з 15.10.2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. На сьогодні з відповідачем вони проживають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трьохрічного віку, має матеріальні труднощі та потребує матеріальної допомоги відповідача, оскільки її доходів не вистачає на нормальне утримання її та сина. Відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку їй не надає, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судове засідання не з'явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.14).\~ Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла від нього заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 15). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 15.10.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, має матеріальні труднощі та потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги позивачу на її утримання та на утримання дитини. По іншим виконавчим листам стягнення з відповідача не проводяться. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В силу\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. \~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач 06.11.2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.2,3), посилаючись на наступні обставини. Вона 12.05.2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сімю, між ними виникали сварки, що спричиняли їй та дитині душевні страждання. З 2018 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільно господарство не ведуть. Донька залишиться проживати разом з нею. Майнового спору між ними не виникає. Питання щодо поділу майна, набутого в період шлюбу, ними будуть вирішуватися в позасудовому порядку шляхом взаємного порозуміння. На підставі наведеного, просить розірвати шлюб, стягнути з відповідач сплачений нею судовий збір. Ухвалою судді від 29.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 05.02.2019 року о 08:15 год. (а.с.11,12). Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.15). На позовних вимогах наполягає. Зазначила, що шлюбні відносини припинені 01.01.2018 року, майнового спору немає, дитина залишаться проживати з нею, прізвище просить залишити «Кізіма». Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.16). Вказав, що шлюбні відносини припиненні 01.01.2018 року. Майнового спору немає. Дитина залишиться проживати з позивачем. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, те, що відповідач, згідно поданої заяви, позов визнає, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні, що відповідає положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.110,112 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 12.05.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 01.01.2018 року через різні погляди на шлюб та сімю. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Примирення між сторонами неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, не виникає. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишиться проживати з позивачем. За таких обставин зберегти сімю неможливо, тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений останнім під час звернення до суду з даним позовом (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач 06.12.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 1559,91 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 12.06.2015 р. між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 5035718, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача суми 997,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних з кінцевим строком погашення до 04.08.2016 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, пеню та інші передбачені договором платежі у розмірах, строки та порядку, що встановлені договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань станом на 24.10.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 1559,91 грн., що складається з 997,71 грн. заборгованості по тілу кредиту, 341,69 грн. прострочених відсотків, 41,02 грн. простроченої комісії та 179,49 грн. пені. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не з'явився у судове засідання, не повідомив суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 12.06.2015 р. між сторонами укладено кредитний договір № 5035718, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача суми 997,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних з кінцевим строком погашення до 04.08.2016 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, пеню та інші передбачені договором платежі у розмірах, строки та порядку, що встановлені договором (а.с.5-6). У зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань станом на 24.10.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 1559,91 грн., що складається з 997,71 грн. заборгованості по тілу кредиту, 341,69 грн. прострочених відсотків, 41,02 грн. простроченої комісії та 179,49 грн. пені, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.9-10). З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. З відповідача слід стягнути у користь позивача 1559,91 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 1378,00 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved