Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач 02.04.2020 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 18214,92 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 11.12.2010 р. відповідач отримав кредит у вигляді у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань станом на 12.03.2020 р. утворилась заборгованість у сумі 18214,92 грн., що складається з 11307,72 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 11307,72 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 2685,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 2877,71 грн. пеня, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 843,57 грн. штрафу (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем [PERSON] кредитного договору б/н від 11.12.2010 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшений до 11000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.21). Договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.12.2010 р. (а.с.23) та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» від 11.12.2010 р. (а.с.24). У заяві позичальника зазначено, що останній погоджується, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним і банком договір, підтвердженням чого є його підпис (а.с.23). Згідно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування сторони погодили відсоткову ставку 3,0 % в місяць, що становить 36 % річних, та нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу). Зокрема, мова йде за нарахування штрафу при порушенні строків платежів більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.24). Відповідно позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який розміщений на сайті банку www.privatbank.ua, як на невід`ємну частину спірного договору, копія якого міститься на а.с.25-49. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 12.03.2020 р. у розмірі 18214,92 грн., що складається з 11307,72 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 11307,72 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 2685,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 2877,71 грн. пеня, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 843,57 грн. штрафу (процентна складова), згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.5-14). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв'язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що відповідач погодився із запропонованою банком відсотковою ставкою 3,0 % в місяць, що становить 36 % річних. Наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачена можливість збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину цього кредитного договору. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, який згідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Необґрунтованою суд вважає вимогу про стягнення 2685,92 грн.заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що в анкеті-заяві від 11.12.2010 р. відсутні будь-які дані щодо строку дії кредитного договору, умов та порядку нарахування і сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України. З наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (а.с.21), вбачається, що остання зміна кредитного ліміту мала місце 13.10.2017 р., а згідно довідки про надані відповідачу кредитні картки (а.с.22) картка № [NUMBER] відкрита 18.03.2019 р. і має термін дії до січня 2023 р. Отже, на час звернення позивача в суд з даним позовом термін дії вказаної картки не закінчився, а тому немає підстав вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. Відтак, умови для застосування санкцій, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, не наступили, а позов в цій частині є передчасним. З розрахунку заборгованості (а.с.5-14), який підтверджується випискою за договором, судом встановлено, що відповідач за період з 18.11.2017 р. (станом на 14.11.2017 р. кредит погашено у повному обсязі) до 12.03.2020 р. зняв з кредитної картки 47852,73 грн., погасив 48150 грн. кредитних коштів; більше кредитних коштів станом на 12.03.2020 р. відповідач не витрачав і не погашав. Таким чином, фактична заборгованість відповідача за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, погашена у повному обсязі. Суд встановив, що заявлена позивачем заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту у розмірі 11307,72 грн. являє собою заборгованість за відсотками, які банк погашав за рахунок тіла кредиту. Оскільки відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», тобто погодив розмір та порядок стягнення відсотків за користування кредитом, суд стягує вказану суму у 11307,72 грн. як заборгованість за нарахованими відсотками. Згідно довідки про умови кредитування відповідач погодив розмір та порядок стягнення штрафних санкцій, тому суд визначає до стягнення з відповідача штраф у розмірі 500 грн. + 565,39 грн., що становить 5% від суми заборгованості у 11307,72 грн.=1065,39 грн. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає необґрунтованим одночасне заявлення банком вимоги про стягнення пені, розрахунок якої є незрозумілим, та вимоги про стягнення штрафу. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Згідно тарифів договору розмір штрафу складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 130/904/16-ц. З огляду на викладене суд вважає безпідставною заявлену позивачем вимогу про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 2877,71 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути у користь позивача 12373,11 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 11307,72 грн. заборгованості за відсотками, 1065,39 грн. штрафу. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову на суму 12373,11 грн., що становить 67,93 % від заявленої суми позову, стягненню з відповідача на користь позивача підляють судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1427,89 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 549, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed