Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач 07 липня 2016 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] У обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 28 лютого 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом № 157. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] [PERSON] огли, [INFO]. Позивач вказує, шо спільне життя з відповідачем не склалося. З 2014 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Представник позивача подав 27 березня 2017 року до суду заяву, в якій просив розглянути цивільну справу за його відсутності. Надав нотаріально завірену заяву позивачу з перекладом, в якій зазначено, що він позов підтримує. Відповідач в призначені судові засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно з приписами ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 28 лютого 2014 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом № 157. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] [PERSON] огли, [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, почуття любові між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки згідно з доводами, наведеними позивачем, з 2014 року припинені, проживають окремо. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається із матеріалів справи, 25 жовтня 2016 року у судовому засіданні було задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк для примирення до 26 грудня 2016 року. За цей час сторони до примирення не дійшли, заходів до примирення не вживали і не надали суду будь яких підтверджень про те, що вони мають намір подальшого спільного проживання. При цьому відповідач, будучи обізнаною про дату, час та місце судового розгляду справи, в подальші судові засідання не зявилася і інтересу до справи не проявляла. Натомість позивач надав особисту заяву про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу і просить справу розглядати за його відсутності, оскільки він наразі перебуває в Азербайджанській Республіці. До того ж, суд враховує і те, що на цей час згідно із рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року у справі № 201/7139/16-ц із позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини та дружини. У цьому судовому рішенні зазначено зокрема про те, що за доводами [PERSON] позивач у цій справі проживає окремо. Статтею 25 СК України\~визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2\~ст. 112 СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлено чітке рішення про бажання розірвання шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання у поданих до суду документах при пред'явленні позову та розгляді справи і це не спростовано відповідачем. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що шлюб не може бути поновлено, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: approved