Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Вишенського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції, про звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельної ділянки. Свій позов мотивувало тим, що 22 лютого 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту № 050/25-463 на суму 44000,00 євро зі строком повернення до 10 лютого 2013 року. 04 вересня 2012 року до зазначеного договору кредиту внесено зміні, зокрема реструктуризовано заборгованість шляхом заміни валюти кредитування на гривню зі встановленням процентної ставки на рівні 9,9% річних та строком повернення до 10 жовтня 2022 року. Крім того, 06 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту № 050-25-1253/1 на суму 69000,00 доларів США зі строком повернення до 05 грудня 2022 року. Договором, укладеним між сторонами, від 04 вересня 2012 року до зазначеного договору кредиту внесено також зміни, зокрема реструктуризовано заборгованість шляхом заміни валюти кредитування на гривню та встановлена процентна ставка на рівні 9,9% річних та строк повернення до 03 вересня 2022 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними кредитними договорами [PERSON] передав в іпотеку домоволодіння в складі двох житлових будинків загальною площею 195,4 кв. м. та 174,0 кв. м. з прибудовами та господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,0583 га., кадастровий номер 0510100000:02:073:0021, розташовані в м.Вінниця, провулок Вишенька, 25, уклавши 06 грудня 2007 року договір іпотеки № 050-25-1286/1. 10 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до банку з пропозицією погашення кредитної заборгованості шляхом реалізації предмету іпотеки, при цьому повідомив про наявні обтяження стосовно його майна у вигляді арештів та надав відповідні витяги з реєстрів. Відповідно до зазначених витягів на все нерухоме майно [PERSON] постановами державних виконавців накладено арешт, зокрема постановами державних виконавців відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції від 27 січня 2012 року (ВП № 30905638), від 23 квітня 2012 року (ВП № 32297526), від 28 березня 2013 року (ВП № 37273475) та постановами державних виконавців Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції від 01 лютого 2012 року (ВП № 31066707), від 18 березня 2014 року (ВП № 41595740). Накладення арешту на іпотечне майно позивач вважає таким, що порушують його права та законні інтереси та створює перешкоду для реалізації прав іпотекодержателя. З посиланням на положення Законів України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку» позивач просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить [PERSON], а саме: домоволодіння в складі двох житлових будинків загальною площею 195,4 кв. м. та 174,0 кв. м. з прибудовами та господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,0583 га., кадастровий номер 0510100000:02:073:0021, розташовані в м. Вінниця, провулок Вишенька, 25, який накладений постановами державних виконавців в межах ВП №30905638, № 32297526, №37273475, № 31066707, № 41595740. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року із занесенням до Журналу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) в порядку ст. 37 ЦПК України Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області був залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, замість ДВС Вінницького районного управління юстиції та Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року із занесенням до Журналу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було залучено до участі в справі як співвідповідачів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив його задовольнити. При цьому вказував, що висновок експертизи про вартість майна не можна вважати належним доказом. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. При цьому вказував на рішення суду від 25 квітня 2013 року про звільнення майна з-під арешту. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на те, що заборгованість [PERSON] перед банком є значно меншою чим вартість майна, про що свідчить висновок експерта. Відповідач [PERSON] в письмових запереченнях від 28 листопада 2014 року зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими, порушують його права як стягувача, адже вартість майна, яке просять звільнити з під-арешту, в декілька разів перевищує суму заборгованості відповідача [PERSON] перед банком, а вказане майно є єдиним, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги всіх стягувачів. Крім того, рішення суду про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] не виконано. Одночасно вказав на те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав порушує права інших стягувачів. Просив відмовити у задоволенні позову (а. с. 112-113, т. 1). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні справи поклався на думку суду. При цьому зазначив, що у відділі перебуває на примусовому виконанні зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] грошових коштів. На даний час за [PERSON] нерухомого майна, крім іпотечного, не зареєстровано. В процесі примусового виконання державними виконавцями було реалізоване деревообробне обладнання, двері в кількості 400 одиниць, 2 автомобілі та передано в рахунок погашення боргу столярну майстерню. За [PERSON] зареєстровано 2 автомобілі, вартість одного визначена в 24000,00 грн., інший автомобіль більше року перебуває у розшуку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0583 га., яка розташована по пров. Вишенька, 25 в м. Вінниця, кадастровий номер 0510100000:02:073:0021, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку сер. ВН № 098036 від 22 липня 2004 року (а. с. 38 т.1). Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 грудня 2005 року № 1957, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 15 грудня 2005 року № 2834, [PERSON] на праві приватної власності належить 100% домоволодіння, яке розташоване по пров. Вишенька, 25 в м.Вінниці. Право власності за [PERSON] зареєстроване в КП ВООБТІ 18 січня 2006 року в реєстровій книзі № 108, за реєстровим номером 18790 (а. с. 39 т. 1). 22 лютого 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту № 050/25-463 на суму 44000,00 євро зі сплатою 10,5% річних та строком повернення до 10 лютого 2013 року (а. с. 5-8, т. 1). Надалі сторони вносили зміни до зазначеного договору кредиту, зокрема договором від 13 квітня 2009 року встановлено порядок погашення кредиту (а. с. 9, т. 1), договором від 03 вересня 2012 року у звязку з переходом кредитора на нове програмне обслуговування кредитний договір викладений в новій редакції (а. с. 12-17, т. 1), договором від 04 вересня 2012 року здійснено рефінансування заборгованості, змінено валюту кредитування на гривню за курсом 10,32 грн. за 1 євро, встановлено процентну ставку за кредитом в розмірі 9,9% річних та встановлено строк погашення до 03 вересня 2022 року (а. с. 10, т. 1). Крім того, 06 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту № 050-25-1253/1 на суму 69000,00 доларів США зі сплатою 13% річних та строком повернення до 05 грудня 2022 року (а. с. 18-20, т. 1). Надалі сторони вносили зміни до зазначеного договору кредиту, зокрема договором від 28 квітня 2009 року встановлено порядок погашення кредиту (а. с. 21, т. 1), договором від 04 вересня 2012 року здійснено рефінансування заборгованості, змінено валюту кредитування на гривню за курсом 8,15 грн. за 1 долар США, встановлено процентну ставку за кредитом в розмірі 9,9% річних та встановлено строк погашення до 03 вересня 2022 року (а. с. 22, т. 1). В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту від 06 грудня 2007 року №050-25-1253/1, 06 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено іпотечний договір № 050/1-1286, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння в складі двох житлових будинків загальною площею 195,4 кв.м. та 174,0 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0583 га., кадастровий номер 0510100000:02:073:0021, які розташовані у м. Вінниця, провулок Вишенька, 25. Загальна вартість предмету іпотеки становить 757500,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3345 (а. с. 224025, т. 1). 04 вересня 2012 року до зазначеного договору іпотеки сторонами внесено зміни, зокрема встановлено зміст і розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та отримана згода колишньої дружини іпотекодавця на укладання договору. Інші умови договору залишені без змін (а. с. 26, т. 1). Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладання договору іпотеки, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 22 лютого 2006 року та 06 грудня 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] зареєстрована заборона на домоволодіння та земельну ділянку по пров. Вишенька, 25 в м. Вінниця, власником яких є [PERSON], на підставі договорів іпотеки від 22 лютого 2006 року та 06 грудня 2007 року відповідно, що підтверджується інформацією із зазначеного реєстру від 10 вересня 2014 року № 26597243 (а. с. 29-30, т.1). Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру іпотек, 04 вересня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] зареєстрована іпотека на домоволодіння по пров. Вишенька, 25 в м. Вінниця на підставі договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 вересня 2013 року (№1599), та іпотека на домоволодіння та земельну ділянку по пров. Вишенька, 25 в м. Вінниця на підставі договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 вересня 2013 року (№1600) (а. с. 29-30, т.1). Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції [PERSON] від 27 січня 2012 року в межах виконавчого провадження ВП №30905638, при виконанні ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2012 року № 212/770/2012 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно [PERSON] в межах суми стягнення 2\~038 143,01 грн. на користь [PERSON] (а. с. 95, т.1), про що також свідчить запис №12102372 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10 вересня 2014 року № 26596505. Постановою заступника начальника Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції [PERSON] від 01 лютого 2012 року в межах виконавчого провадження ВП № 31066707, при виконанні ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2012 року №212/770/2012, накладено арешт на нерухоме майно [PERSON], а саме: земельну ділянку та будинковолодіння розташовані по пров. Вишенька, 25 в м.Вінниця та оголошена заборона відчуження майна (а. с. 101, т.1), запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10 вересня 2014 року №26596505 - №12136562. Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції [PERSON] від 23 квітня 2012 року в межах виконавчого провадження ВП № 32297526, при виконанні виконавчого листа від 20 квітня 2012 року №212/770/2012, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 1\~339 196,96 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а. с. 163, т.1), запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10 вересня 2014 року № 26596505 - №12425502. Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції [PERSON] від 28 березня 2013 року в межах виконавчого провадження ВП № 37273475, при виконанні виконавчого листа від 26 березня 2013 року № 127/976/13-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 140 000,00 доларів США за договором позики та 3% річних, накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а. с. 162, т.1). 02 квітня 2013 року цей арешт зареєстрований в Реєстрі, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 вересня 2014 року №26596311. Відповідно до постанови заступника начальника Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції [PERSON] від 18 березня 2014 року в межах виконавчого провадження ВП № 41595740 при виконанні ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2013 року № 127/10327/13-ц накладено арешт на все майно [PERSON] в інтересах [PERSON] (а. с. 102, т.1). Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 вересня 2014 року № 26596311, 31 травня 2013 року зареєстрований арешт нерухомого майна, що належить [PERSON], на підставі постанови про відкриття провадження ВП № 38238457 від 31 травня 2013 року (а. с. 31-32, т. 1). Позивач, заявляючи вимогу про зняття арешту з майна, зазначає про порушення його переважного права щодо задоволення боргових зобовязань за рахунок іпотечного майна перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Крім того, відповідно до ст. 56 зазначеного Закону, не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону. Отже, законом не передбачено заборони звернення стягнення на майно, яке перебуває в іпотеці, зокрема і шляхом накладення арешту на нього. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений нормами Закону України «Про іпотеку» та ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису. У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку, державний виконавець накладав арешт на іпотечне майно в інтересах кредиторів, які не є іпотекодержателями. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто, зокрема, у разі якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Отже, стягнення на заявлене майно в примусовому порядку допускається як на задоволення вимог стягувача-заставодержателя, так і для задоволення вимог інших стягувачів; при цьому, стягування на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувача, якій не є застоводержателями, в порядку примусового стягнення допускається лише у разі, коли вартість предмета застави перебільшує розмір заборгованості боржника заставодавця. Наявними доказами в матеріалах справи доводиться, що вартість предмета іпотеки в декілька разів перевищує розмір заборгованості [PERSON] заставодержателю. Відповідно до висновку експерта від 15 жовтня 2015 року № ОС-200, за результатами проведеної відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2015 року експертизи, ринкова вартість будинковолодіння № 25, що розташоване по пров. Вишенька у м. Вінниця, складає 3\~689 081,00 грн. Даний доказ для суду є переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів. При цьому, суд звертає увагу на пояснення експерта, надані в судовому засіданні, щодо врахування вартості земельної ділянки при визначенні вартості домоволодіння. Слід зауважити, що позивач доказів, які би свідчили про іншу вартість вказаного обєкта, суду не надав. Розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем становить, зокрема, за договором кредиту від 22 лютого 2006 року № 050/25-463: строкова заборгованість 105\~880,38 грн., прострочена - 6\~597,48 грн., прострочена заборгованість по процентам 5\~901,11 грн., пеня до сплати 624,70 грн.; за договором кредиту від 06 грудня 2007 року № 050-25-1253/1: строкова заборгованість 405\~212,08 грн., прострочена 79\~329,40 грн., прострочена заборгованість по процентам 36\~234,27 грн., пеня до сплати 15\~517,41 грн. (а. с. 158, 159 т.1). Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження», встановлений порядок задоволення вимог стягувачів, відповідно до якої в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Отже, у разі, якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, за умови підтвердження ним права на заставне майно, в першу чергу за рахунок коштів, які надійдуть в результаті реалізації заставного майна, будуть задоволені вимоги заставодержателя, вимоги інших кредиторів задовольняються в наступну чергу. При цьому суд враховує, що вартість заставного майна значно перевищує розмір [PERSON] заставодержателю, а тому права позивача не є порушеними. Суд звертає увагу на те, що зняття арешту з майна відповідача [PERSON], призведе до порушення прав інших кредиторів, які є стягувачами у зведеному виконавчому провадженні, зокрема визначених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», та утруднить чи зробить неможливим виконання рішень судів, які в свою чергу є обовязковими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити. При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на рішення Вінницького міського суд Вінницької області від 25 квітня 2013 року, зважаючи, що вказаним рішенням майно звільнялось з-під арешту, накладеного під час його опису та арешту (акт від 25 травня 2012 року), а не під час винесення постанов. Крім того, в даному випадку судом встановлені обставини, які передбачені ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed