overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач 11.01.2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 29.03.2012 року, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 361. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зареєстрованого шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.03.2012 року, Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 361 ( а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач 11.01.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 01.12.1995 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва, актовий запис № 1624. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO] З 2009 року спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.12.1995 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва, актовий запис № 1624 ( а.с. 3 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу у подружжя є син - [PERSON], [INFO] (а.с. 4 - копія свідоцтва про народження). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач 11.01.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 18.09.2010 року зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1301. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON] - [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне господарство не ведеться, з грудня 2017 року не підтримуються шлюбні відносини. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини зазначені в позові. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1301 ( а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO] (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують та проживають окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач 11.01.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 07.06.16 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що одруження сторін виявилось невдалим. Їх стосунки почали погіршуватись, між ними почали часто виникати конфліктні ситуації; відсутнє порозуміння у вирішенні сімейних матеріальних та побутових питань. Хоча сторони проживають спільно, однак, їх шлюб існує формально. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Ухвалою суду від 13.02.20 р. було відкрито провадження у справі. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї копіями додатків відповідачем було отримано під розпис 06.03.20 р.. Але вже 25.02.20 р. до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що позов він визнає, так як шлюб сторін, дійсно, існує лише формально. Копію відзиву на позовну заяву позивачеві надіслано поштовим зв`язком, однак, таким чином, що неможливо за станом на 02.04.20 р. вважати належно підтвердженим надіслання відповідачем копії такого відзиву позивачеві. Таким чином за станом на 02.04.20 р. позивач відповіді на відзив на позовну заяву до суду не подала, однак попередньо подала до суду заяву про те, щоб після розірвання шлюбу їй було залишено шлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони проживають спільно, мають спільну неповнолітню дитину, але обопільно не бажають збереження свого шлюбу і відповідач позов визнав, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 07.06.16 р. Личинівською сільрадою Камінь - Каширського району Волинської області, сторони уклали між собою шлюб 07.06.16 р., актовий запис № 3. Та обставина, що у сторін є на даний час вказана вище спільна неповнолітня дитина, стверджується копією свідоцтва про народження останньої. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони наміру на збереження вказаного шлюбу не мають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх неповнолітньої дитини, що мають суттєве значення, а тому, враховуючи принцип добровільності шлюбу, шлюб слід розірвати. Судові витрати у справі в сумі, понесені позивачем, слід стягнути на її користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач 11.02.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 10.11.95 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей, які на даний час є повнолітніми. Зазначає, що сімейне життя сторін не склалось, на протязі останніх років шлюбні відносини сторін призупинилось. Між сторонами порозуміння і любов та повага відсутні. Відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виникає агресивна поведінка і він виносить і продає речі з будинку. Тому вона неодноразово зверталась у поліцію із заявами про фізичне насильство. Відповідач грубо ставиться до дітей, вона не бажає, щоб останні потерпали від такої поведінки відповідача. Сторони мають свої інтереси та живуть кожна - своїм життям. Шлюб існує формально. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що спільне подружнє життя у подальшому виявилось неможливими у зв»язку з негідною поведінкою відповідача. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що наданий судом строк для можливого примирення сторін не дав бажаних результатів, так як сторони на протязі 3 - х років проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Суд вважає, що розгляд справи можливий відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, зібрані у справі, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони проживають спільно, але фактично спільного господарства не ведуть; діти вже повнолітні, сторони не бажають збереження шлюбу і відповідач, заперечивши проти позову на початку у підготовчому судовому засіданні, разом з тим, на даний час проти позову не заперечив; відзиву на позовну заяву не подав, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як стверджується свідоцтвом про шлюб повторним, виданим 31.08.16 р. сторони уклали шлюб 10.11.95 р., актовий запис № 3. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони наміру на збереження вказаного шлюбу не мають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати. Судові витрати у справі в сумі, понесені позивачем, слід стягнути на її користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач 11.02.2015 року звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів, вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання двох дітей, які проживають з нею, хоча є підприємцем, інші стягнення з нього не проводяться, тому він може сплачувати аліменти, в зв'язку з чим просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала частково, просить стягувати з відповідача 800 грн. на двох дітей, додатково пояснила, що відповідач коштів на утримання дітей не надає з вересня 2014 року. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що є приватним підприємцем, інші стягнення з нього не проводяться, однак не зможе виплачувати на дітей 800 грн., тому згідний сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. в місяць. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ксерокопії свідоцтва про шлюб, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти, згідно довідки місцевої ради №49 від 09.02.2015 року проживають разом з позивачкою і відповідно знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.ст.180, 181, 184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач є працездатним, зареєстрованим підприємцем, тому зменшені вимоги позивача не є надмірними, є обгрунтованими і суд вважає за необхідне їх задовольнити повністю, присудивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі щомісячно 800 грн. на двох дітей, що не перевищує встановленого державою розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач 11.02.2016 року звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 01.01.2005 року перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина на даний час проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки працює та систематично отримає заробітну плату. По іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 01.01.2005 року перебували у цивільному шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. (а.с. 3). Дитина на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. (а.с. 4). Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. По іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати таку допомогу, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач 11.02.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 12.11.2013 року, який розірвано за рішенням суду від 17.12.2015 року. Вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Він має роботу, працює за наймом у приватних осіб, отримує дохід щомісячно, отже може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Просила суд стягнути з відповідача аліменти по 33% всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно на утримання доньки до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти, але у розмірі, меншому ніж вказано у позові, інших стягнень по виконавчим листам у нього немає. Також вказав, що на даний час він хворіє та перебуває на лікарняному і сам живе за рахунок пенсії своїх батьків. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено наступне. Сторони перебували у шлюбі з 12.11.2013 року та мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 17.12.2015 року, яке набрало законної сили. Відповідач - батько дитини, з січня 2015 року з сім'єю не проживає, та матеріальної допомоги доньці регулярно не надає. Суд вважає, що відповідач має змогу надавати позивачу допомогу на утримання дитини, оскільки є здоровим працездатним чоловіком, має роботу, отримує щомісячно доходи. Розмір аліментів суд встановлює, виходячи з матеріального становища сторін, принципів розумності та справедливості, а також враховує часткове визнання позову відповідачем. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Домовленості про утримання дітей сторонами не досягнуто, тому кошти повинні стягуватися в примусовому порядку. Суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, на підставі ст.183 СК України, оскільки стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, на думку суду, є недоцільним та не відповідає інтересам дитини. Підстав для звернення рішення до негайного виконання суд не вбачає. Підлягають стягненню на користь держави з відповідача судові витрати, а саме: 551,20 гривень судового збору. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам положення ст.186 Сімейного кодексу України, а саме те, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач 11.02.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В заяві вказала, що вона з відповідачем [PERSON] уклала шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.05.2011 р. у справі № 2-3732/11 було розірвано. У 2015 році позивачка вступила в шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія I-КЕ № 134914 від 14.08.2015 р., що видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народилася донька- Покас [PERSON], [INFO] Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Прохала стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання малолітньої дитини-Покас [PERSON], [INFO], у розмірі 1/ 4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. 11.02.2019 судом відкрито спрощене провадження по справі. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що позивачка з відповідачем [PERSON] уклала шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.05.2011 р. у справі № 2-3732/11 було розірвано. У 2015 році позивачка вступила в шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія I-КЕ № 134914 від 14.08.2015 р., що видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народилася донька- Покас [PERSON], [INFO] Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що аліменти необхідно стягнути в розмірі 1/ 4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved