Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач 06.09.2016 року звернулася до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] (а.с.3,4), яким просила стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 21213 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 року залучено до участі у справі співвідповідачем - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (а.с.51). В обґрунтування вимог позову [PERSON] посилається на наступні обставини. Вона є власником автомобіля [NUMBER]. 09.09.2013 року вона керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по пр. Трубників у м. Нікополь, сталась дорожньо-транспортна пригода за її участі та участі відповідача [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER]. Одночасно з викликом ДАІ вони повідомили страхові компанії про ДТП та пошкоджені автомобілі. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2013 року її-позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками ст.124 КУпАП. Відповідача також було притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками ст.124 КУпАП. Однак, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2013 року, якою її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - скасовано. Таким чином, винною особою у вказаній ДТП визнано відповідача. Внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України, останній допустив зіткнення з її транспортним засобом і пошкодив задні праві двері, передні праві двері, бампер передній, арку колеса заднього правого крила, бампер задній. Нею було проведено відновлювальний ремонт на загальну суму 21212 грн. 00 коп. Ні Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», яка страхувала відповідача відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ні сам відповідач не відшкодували завдану їй шкоду. Як їй відомо ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з регресним позовом до суду до відповідача не зверталась. Представник позивача - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.63). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі з урахування заперечень відповідача проти позову (а.с.62). У матеріалах справи наявні заперечення відповідача [PERSON] проти позову (а.с.61), згідно яких відповідач просить розглянути справу за його відсутності, проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Посилається на те, що в період настання страхового випадку - ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована, він мав страховий поліс № АЕ/0589178 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого - з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, складає 50000 грн. 00 коп., забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з ДТП він виконав всі умови страхового полісу (ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), повідомивши страховику, відповідачу по справі - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про ДТП. Дана подія була у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» зареєстрована у той самий день, він написав заяву, був проведений огляд автомобіля страховим експертом, після чого їм була надана постанова суду. Йому не відомо, чи писала позивач заяву на відшкодування їй страховиком ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» страхової суми і яке було рішення страховика. При огляді транспортного засобу позивача він не був присутній, його не запрошували. Страхова компанія відповідає в рамках покриття полісу (сума покриття - 50000 грн. 00 коп., позов заявлений позивачем на суму 21212 грн. 00 коп.), тобто в даному випадку сума завданої шкоди покривається страховим полісом. До нього ж може бути пред'явлений позов лише на ту частину суми завданої шкоди, яка полісом не покривається. У свою чергу, страховик може звернутись до нього з регресним позовом. Таким чином вважає, що належним відповідачем є саме Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», яке має виплатити позивачу суму завданої шкоди (страхове відшкодування). Зазначив, що крім цього гарантом відшкодування шкоди на території України є Моторне (транспортне) страхове бюро України. У зв'язку з вищевикладеним, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином за адресами місцезнаходження (а.с.57). До суду повернулися конверти з викликом на 01.09.2017 року о 08.30 год., як не вручені (а.с.59,60). Судовий виклик у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається доставленим. Відповідач заяви про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, як і заперечень на позов. Вивчивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 182/8511/13-п провадження № 3/0182/1953/2013 (у відношенні [PERSON]), адміністративну справу № 182/8512/13-п провадження № 3/0182/1954/2013 (у відношенні [PERSON]), суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні встановлено наступне. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.09.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. на користь держави (а.с.66-68, а.с.9,15 адмінсправи). Вказаною постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.09.2013 року було встановлено, що 09.09.2013 року о 10.20 год. водій [PERSON], [INFO], керуючи автомобілем [NUMBER], в [ADDRESS], зі сторони вул. Г. Чорнобиля, по напрямку вул. Херсонської не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний боковий інтервал, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався прямо в лівій смузі руху та перестроювався на праву смугу руху. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, потерпілі відсутні. Даними діями [PERSON] порушив п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України. Вина [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 918760 від 09.09.2013 року (а.с.1 адмінсправи), схемою місця ДТП (а.с.2 адмінсправи), протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с.3 адмінсправи), письмовими поясненнями правопорушника (а.с.4 адмінсправи), письмовими поясненнями [PERSON] (а.с.5 адмінсправи), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6-7 адмінсправи) та фотознімками (а.с.66-68, а.с.8 адмінсправи). Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2013 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. на користь держави (а.с.6,69-72). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] - було задоволено, постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2013 року, якою [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. - скасовано, провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10,73-75). Таким чином, особою винною у вищевказаному ДТП є відповідач по справі [PERSON]. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно Акту виконаних робіт № 3А-01442 від 01.11.2013 року (а.с.11) вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Passat», н/з [NUMBER] склала 21212 грн. 00 коп. Згідно Полісу № АЕ/0589178 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.23,35) цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Забезпеченим транспортним засобом був ВАЗ-2107, номерний знак [NUMBER], номер кузова (шасі) [NUMBER], 1988 року випуску. Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Ліміт відповідальності: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) - 100 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 000 грн.; франшиза - 0 грн. Строк дії Полісу з 11 год. 00 хв. 03.12.2012 року до 02.12.2013 року включно (а.с.23). З приводу виплати страхового відшкодування позивач зверталась до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», надавши всі необхідні для цього документи, однак жодних виплат їй так проведено і не було. Тому, в серпні 2014 року, а потім повторно в жовтні 2014 року позивач звернулась до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з письмовою скаргою на дії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (а.с.64). Згідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 19.11.2014 року № 11915/13-12 за результатами розгляду справи до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було застосовано захід впливу у вигляді розпорядження від 17.07.2014 оку № 2165, відповідно до якого приписано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 01.12.2014 року. Окрім того, Нацкомфінпослуг було застосовано до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» захід впливу у вигляді розпорядження від 17.07.2014 року № 2452, відповідно до якого затверджено план відновлення фінансової стабільності ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (а.с.65). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.37-47) щодо Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» порушено справу про банкрутство. До теперішнього часу страхове відшкодування позивачу не виплачено. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховний Суд України у справі за № 6-192цс16 (постанова від 29.06.2016 року) прийшов до наступних висновків та висловив таку правову позицію. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. З огляду на це, суд приходить до висновку про правомірність обраного позивачем способу здійснення свого права вимоги, а саме звернення до особи, яка завдала шкоди [PERSON] - з вимогою про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Згідно Акту виконаних робіт № 3А-01442 від 01.11.2013 року (а.с.11) вартість ремонту транспортного засобу «Volkswagen Passat», н/з [NUMBER] склала 21212 грн. 00 коп. З огляду на це, вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 21213 грн. 00 коп. - слід задовольнити частково та стягнути 21212 грн. 00 коп., а не 21213 грн. 00 коп. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру на час звернення до суду з позовом складала 551 грн. 20 коп., а не 551 грн. 21 коп., як було сплачено позивачем (а.с.1).

Outcome: partial