Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач 01 серпня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду із даним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають повнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка навчається в Комунальному вищому навчальному закладі «Дніпровський базовий медичний коледж», є студентом 4 курсу денного відділення, у зв'язку із чим, потребує матеріальної допомоги. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, з дати подання позову і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою 23-х років. В ході розгляду справи до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову залучено [PERSON]. Позивач в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Зазначив, що сплачуватиме аліменти у тому розмірі, який визначить суд. Третя особа - [PERSON], у судове засідання не з'явилась. Про день час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.54-55). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст судового рішення виготовлений 10 серпня 2018 року. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.89). [PERSON], [INFO], є студентом Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради денної форми навчання на бюджетній основі, навчається терміном з 01.09.2014 року по 01 лютого 2018 року (а.с.38). Із довідки відділу по роботі з персоналом ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» № 89/16-242 від 14.11.2017 року [PERSON] проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника відділу охорони у державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» з 04.05.2016 року. З 24 липня 2017 року знаходився у відпустці по догляду за дитиною (а.с.35). Наказом ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» №127/ос-18 від 31.05.2018 року звільнено [PERSON] зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) з 31 травня 2018 року (а.с.131). Починаючи із 01 серпня 2018 року відповідачу призначено пенсію за вислугу років (а.с.132). В лютому 2015 року відповідач уклав шлюб із [PERSON], від якого народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідача зареєстрований та проживає разом із родиною із чотирьох осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с.78). Згідно статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 191, 200 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази з позиції їх належності, допустимості та сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягувати із відповідача на утримання повнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], аліменти у зв'язку із навчанням у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи із 01.08.2017 року до 01.02.2018 року, оскільки відповідач будучи батьком повнолітньої дочки зобов'язаний її матеріально утримувати. Також, в силу ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial