Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Підстава позову (позиція позивачки): [PERSON] , 28 травня 2021 року звернулась до суду із позовною заявою до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У позовній заяві вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯА № 026734 від 24 січня 2006 року та серії ЯБ № 603687 від 24 січня 2006 року. Згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Серницької сільської Ради народних депутатів Зарічненського району Рівненської області 22 травня 2001 року, [PERSON] заповів позивачці усе своє майно. Покликаючись на норму ч. 1 ст. 1269 та ст. 1270 ЦК України позивачка зазначає, що своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту на її користь, що можуть підтвердити свідки, викликані за її клопотанням у судове засідання. Таким чином вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки об`єктивно не мала можливості звернутися в нотаріальну контору у визначений законом строк, тому просить задовольнити подану нею позовну заяву та визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Позиція учасників справи у судовому засіданні: Представник позивачки адвокат Полюхович С. М. в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, покликаючись на існування непереборних, об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачеві звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як от необізнаність про існування заповіту на користь позивачки. Під час допиту свідків підтвердив ці обставини. Представник відповідача Зарічненської селищної ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі вх. №958 від 08 червня 2021 року (а. с. 20). Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2021 відкрито провадження у справі, витребувано за клопотанням позивачки інформацію у державного нотаріуса щодо спадкової справи після смерті батька позивачки, а також призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 28 липня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2010 року, виконавчим комітетом Серницької сільської ради Зарічненського району Рівненської області, [PERSON] помер [INFO] , у віці 80 років, актовий запис № 49 (а. с. 8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 травня 1972 року (а. с. 6), [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу 04 вересня 1982 року з [PERSON] , прізвище позивачки змінилось на [PERSON] , що доводиться свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 04 вересня 1982 року (а. с. 7). Згідно довідки Зарічненської селищної ради Рівненської області № 1344 від 19 квітня 2021 року (а. с. 9) виданої для [PERSON] , [INFO] , померлий [PERSON] , [INFO] , дійсно є її батьком та був зареєстрованим і проживав за адресою: [ADDRESS] з 1968 року по 24 жовтня 2010 року (дату смерті). На день його смерті у цьому будинку ніхто зареєстрованим не був та фактично не проживав. Відповідно до копії державних актів на право власності на земельні ділянку, серії ЯА №026734 від 24 січня 2006 року та серії ЯБ № 603687 від 24 січня 2006 року (а. с. 11,12) слідує, що такі засвідчують право власності [PERSON] на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Серницької сільської ради Рівненської області. Як вбачається з заповіту від 22 травня 2001 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Серницької сільської ради Рівненської області (а. с. 10), [PERSON] , заповів житловий будинок, хлів та усе своє майно, належне йому на праві власності на день смерті, а також право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії РВ №0218224 від 25 травня 1998 року своїй дочці [PERSON] . За інформацією у довідці державного нотаріуса Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області № 1-16/437 від 08 червня 2021 року (а. с. 17) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом не видавалось, що також підтверджено інформаційними довідками зі спадкового реєстру № 65100179, 65100144 (а. с. 18,19). Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] сусіди позивачки у судовому засіданні показали, що особисто знають позивачку та її батька [PERSON] , який проживав у старому будинку по [ADDRESS] та помер восени 2010 року. Після його смерті у будинку ніхто не проживав до 2015 року. Під час прибирання у будинку в листопаді 2015 року, за іконою, свідки виявили згорток паперу у якому були документи на землю (державні акти) та заповіт, за яким [PERSON] заповів усе своє майно доньці [PERSON] . Про обізнаність позивачки щодо заповіту на її користь до цього свідки заперечили, зазначивши, що їй нічого про це не було відомо. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Слід зазначити, що відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11 червня 2018 року по справі № 479/713/17. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 3 п. 24 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини, слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мотивована оцінка доказів, наданих заявником та висновки суду за результатами заяви. Так, позивачка, покликається на те, що не змогла своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, через необізнаність про існування заповіту на її користь. Оцінюючи причини пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини суд приходить до висновку про їх поважність, оскільки позивачці не було відомо про існування заповіту після смерті її батька, що підтверджено у судовому засіданні показами свідків. Вказана підстава для надання додаткового строку на прийняття спадщини є поважною, що підтверджується судовою практикою, викладеною у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №565/1145/17, де зазначено, що - Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а отже позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved