Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 24.04.2008 року з [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPPVGA0000000009. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 122000грн. на строк до 24.04.2023 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. [PERSON] не виконала зобов'язання за вказаним кредитним договором, у зв'язку із цим станом на 24.12.2015 року виникла заборгованість в сумі 767688,96грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 110364,03грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 199324,04грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 6389,6грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 414816,58грн., а також штрафів відповідно до договору в сумі 250грн. та 36544,71грн. У зв'язку із цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року в сумі 767688,96грн. Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 11515,33грн., які складаються із судового збору в сумі 11515,33грн. В судовому засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гей О.Д., підтримавши позов та виклавши мотиви його пред'явлення, просив поданий позов задовольнити, в наступні судові засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Степаненко Т.В. заперечила проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача, в тому числі заявила про застосування строку позовної давності у зв'язку із його пропуском позивачем і просила в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року, укладеного між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», отримала кредит в розмірі 122000грн. на строк з 24.04.2008 року по 24.04.2023 року включно у вигляді не поновлюваної лінії на наступні цілі: 100000грн. на споживчі цілі, 2000грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 750грн. - страхування майна, 500грн. - особисте страхування, а також у розмірі 18750грн. на оплату страхових платежів у випадку і в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,38% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «25» число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1645,21грн. згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, винагороди, комісії. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON]не виконала зобов'язання за вказаним кредитним договором, у зв'язку із цим станом на 24.12.2015 року виникла заборгованість, що була розрахована позивачем починаючи із дати укладення даного кредитного договору, в сумі 767688,96грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 110364,03грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 199324,04грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 6389,6грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 414816,58грн., а також штрафів відповідно до договору в сумі 250грн. та 36544,71грн. Однак, в ході судового розгляду справи було встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року (а.с.33-35) у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2010 року (а.с.32) було змінено, зменшено стягнуту з [PERSON] суму заборгованості по кредитному договору №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року з 117765,13грн. до 113850,91грн. Із змісту рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року вбачається, що сума заборгованості в розмірі 113850,91грн., до якої було зменшено стягнуту з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.34) була розрахована станом на 21.05.2009 року і складалася вона із: заборгованості за кредитом в сумі 102824,39грн., заборгованості по процентам в сумі 1907,73грн., загальній заборгованості по процентам в сумі 8463,46грн., загальній заборгованості за комісією в сумі 165,24грн., загальній заборгованості за пенею в сумі 240,09грн., фіксованої частини штрафу в сумі 250грн. З огляду на вказані обставини ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 30.06.2016 року провадження у даній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 102824,39грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10371,19грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 165,24грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 240,09грн. було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. У зв'язку із закриттям ухвалою суду від 30.06.2016 року провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року, позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» полягають у стягненні заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 654088,05грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7539,64грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 188952,85грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 6224,36грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 414576,49грн., а також штрафів відповідно до договору в сумі 250грн. та 36544,71грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гей О.Д. в обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7539,64грн. посилається на те, що позивач замість відповідача здійснював в період з 2010 року по 2015 рік сплату страхових платежів за договорами, укладеними відповідачем відповідно до п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору. Встановлено, що відповідачем [PERSON] на виконання п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору 24.04.2008 року було укладено із ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ»» договір страхування майна №ZPPVGA0000000009. Згідно умов даного договору, договір укладено на виконання договору застави, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] від 24.04.2008 року№ZPPVGA0000000009, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24.04.2008 року№ZPPVGA0000000009. Страховий платіж складає 750грн. Строк дії договору з 24.04.2008 року по 23.04.2009 року включно, при бажанні [PERSON] застрахувати майно на строк більший за 12 місяців та сплаті страхового платежу, цей договір діє 12 місяців і щорічно лонгується на такий же строк - до повного погашення кредитної заборгованості - у разі сплати наступних страхових платежів. Страхувальник або страховик зобов'язані повідомити другу сторону про свій намір відмовитися від договору страхування не пізніш як за 30 днів до припинення договору. 24.04.2008 року відповідачем [PERSON] на виконання п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору було укладено із ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОСТРАХ»» договір особистого страхування №ZPPVLK0000000009. Згідно умов даного договору, договір укладено на виконання договору застави, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] від 24.04.2008 року№ZPPVGA0000000009, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24.04.2008 року№ZPPVGA0000000009. Страховий платіж складає 500грн. Строк дії договору з 24.04.2008 року по 23.04.2009 року включно, при бажанні [PERSON] застрахуватися на строк більший за 12 місяців та сплаті страхового платежу, цей договір діє 12 місяців і щорічно лонгується на такий же строк - до повного погашення кредитної заборгованості - у разі сплати наступних страхових платежів. Згідно п.2.1.3 кредитного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування кредитних коштів у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Оскільки відповідачем [PERSON] не було пред'явлено документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів, передбачених договором страхування майна №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року та договором особистого страхування №ZPPVLK0000000009 від 24.04.2008 року, позивачем протягом 2010-2015 років було перераховано за відповідача страхові платежі по вказаним договорам страхування в сумі 1250грн. щорічно (750грн. + 500грн.), що підтверджується випискою із рахунку відповідача [PERSON] [NUMBER] за період з 24.04.2008 року по 18.04.2016 року. Загалом за вказаний період позивачем були сплачені за відповідача вказані страхові платежі на загальну суму 7500грн. На яких підставах заборгованість за кредитом після її стягнення за вказаним рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року збільшилась ще й на 39,64грн. позивачем не обґрунтовано і відповідного розрахунку не надано, з огляду на це, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15 у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З огляду на викладене, оскільки рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року, яким із відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року, до теперішнього часу не виконане, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та інформацією відділу ДВС Пологівського РУЮ Запорізької області від 07.04.2016 року №5232, то вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та неустойки, нарахованих після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, є правомірними. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимогпро стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідноч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний із певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Степаненко Т.В. в ході судового розгляду справи було заявлено про застосування строку позовної давності та відмови у зв'язку із цим у задоволенні позову. Згідно п.п.5.5 кредитного договору, сторонами кредитного договору було погоджено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом у січні 2016 року, то вимоги позивача у зв'язку із застосуванням строку позовної давності підлягають задоволенню згідно розрахунку із січня 2011 року. Крім того, п.2.2.7 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів і з дня перерахування банком страхового платежу. Із виписки з рахунку відповідача [PERSON] [NUMBER] за період з 24.04.2008 року по 18.04.2016 року, наданої позивачем, вбачається, що перерахування банком страхових платежів за відповідача за укладеними договорами страхування у 2010 році було здійснено 23.04.2010 року в загальній сумі 1250грн. Таким чином, вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом підлягають частковому задоволенню в сумі 6250грн. (7500грн. - 1250грн.) Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, вбачається, що поза строком позовної давності розрахована наступна заборгованість: по процентам за користування кредитом в сумі 56956,29грн., по комісії за користування кредитом 1658,03грн., по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 29187,76грн., яка стягненню із відповідача не підлягає у зв'язку із застосуванням строку позовної давності. Таким чином, вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню: по процентам в сумі 131996,56грн. (188952,85грн. - 56956,29грн.), по комісії за користування кредитом в сумі 4566,33грн. (6224,36грн. - 1658,03грн.). Розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, пред'явлений і розрахований позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах строку позовної давності, складає 385388,73грн. (414576,49грн. - 29187,76грн.). Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням вимог ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03.09.2014 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України Приймаючи до уваги те, що розмір пені, розрахований в межах строку позовної давності, станом на 24.12.2015 року складає 385388,73грн. і значно перевищує суму основного боргу, яка стягується за рішенням суду у цій справі, - заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом в загальній сумі 138246,56грн. (6250грн. + 131996,56грн.), то останній підлягає зменшенню за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до 138246,56грн. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.5.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.8.4 договору - 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Згідно п.5.3, п.6.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову. Враховуючи однаковість підстав нарахування штрафу і пені та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення штрафів задоволенню не підлягають із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPPVGA0000000009 від 24.04.2008 року в сумі 281059,45грн. та понесені судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4215,89грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial