Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Перший заступник прокурора Київської області 23.01.2017 року звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що за результатами опрацювання даних Публічної кадастрової карти України та в ході розгляду доводів колективного звернення мешканців села Сухоліси Білоцерківського району встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення земельної ділянки на території Білоцерківського району в адміністративних межах Сухоліської сільської ради в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON], встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 23.12.2014 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства орієнтовним розміром 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району; відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07.09.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 40,4548 га /кадастровий номер 3220486500:01:008:0080/ на території Сухоліської сільської ради, в подальшому на підставі вказаних наказів 26.09.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та фізичною особою [PERSON] укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 7 років та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на день підписання договору складала 327 114,07 грн. [PERSON] звернувся із заявою /клопотанням/ до Головного управління Держземагенства у Київській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, у поданому клопотанні не вказано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, не обґрунтовано розмір земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. [PERSON] в порушення вимог Закону України «Про фермерське господарство» звернувся із заявою про отримання земельної ділянки в оренду до Головного управління Держземагенства у Київській області, а не до Білоцерківської райдержадміністрації. Крім того, [PERSON] ще 30.12.2008 року здійснено реєстрацію юридичної особи фермерського господарства «Ямбуренко», за яким ще з 2013 року рахується 93,330 га земель /сільськогосподарських угідь/, ФГ також орендує земельні ділянки загальною площею понад 60 га на території Сухоліської сільської ради ще до передачі спірної земельної ділянки у користування [PERSON] як фізичній особі. Згідно норм діючого законодавства ФГ після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства. Під час надання дозволу [PERSON] 23.12.2014 року на розробку документації із землеустрою, перший заступник начальника Головного управління Держземагенства у Київській області, який підписав відповідний наказ, не був наділений повноваженнями щодо підпису наказів із земельних питань. Вказані вище накази Головного управління Держземагенства у Київській області та Головного управління Держгеокадастру у Київській області прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та Закону України «Про фермерське господарство», а тому вони підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Оскільки правовою підставою для укладення спірного договору оренди землі є заначені вище накази, то на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України цей договір також належить визнати недійсним. Зважаючи на викладене прокурор просив суд визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-13289/15-14-сг від 23.12.2014 року, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 40,4548 га для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-18631/15-16-сг від 07.09.2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 40,4548 га /кадастровий номер 3220486500:01:008:0080/ для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 26.09.2016 року між Головним управління Держгеокадастру у Київській області в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області та фізичною особою [PERSON] За ухвалою суду від 14.02.2017 року відкрито провадження по даній справі, але тривалий час представниками відповідача [PERSON] постійно подавалися апеляційні скарги на вказану ухвалу суду про відкриття провадження у справі. За ухвалою суду від 03.03.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання /а.с.90/, до участі у справі в якості 3-ї особи замість управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області залучено відділ у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області в звязку зі зміною назви цього органу. В судовому засіданні прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області [PERSON], який є представником позивача, підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21.12.2017 року не зявився, хоча повідомлений належним чином завчасно про час розгляду даної справи, в надісланому до суду письмовому клопотанні просив відкласти розгляд справи, оскільки його представники не мають можливості бути присутніми в судовому засіданні з поважних причин. Представники відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, надіслали письмові клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з тим, що вони зайняті в інших судових засіданнях. Так, [PERSON] надав інформацію про те, що він 21.12.2017 року приймає участь у справі в Самарському районному суді м. Дніпропетровська, по якій він є відповідачем /а.с.192-193/, що є поважною причиною його неявки в судове засідання до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 21.12.2017 року. Інший представник відповідача [PERSON] вказав в клопотанні на те, що він має приймати участь в якості представника заявника [PERSON] 21.12.2017 року о 12 год.30 хв. в судовому засіданні в Голосіївському районному суді м. Києва, але згідно доданої ним копії довіреності /а.с.199/ на представництво інтересів [PERSON], строк дії довіреності закінчився 10.12.2015 року, що розцінюється судом як намагання в черговий раз затягти розгляд даної справи в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області та свідчить про відсутність будь-яких поважних причин неявки до суду представника відповідача. А тому приймаючи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися до суду без поважних причин, справа перебуває в провадженні суду тривалий час, протягом якого представники відповідача мали можливість надати заперечення на позов з відповідними доказами, суд вважав за можливе провести розгляд даної справи без участі відповідача [PERSON] та його представників за наявними у справі доказами. Представники відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Київській області та 3-ї особи -відділу у Білоцерківському районі міськрайонного управління у Білоцерківському районі та місті Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не зявилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що на підставі клопотання [PERSON] від 24.11.2014 року наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 23.12.2014 року № 10-13289/15-14-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовним розміром 40,4548 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що слідує з копій цього наказу та клопотання [PERSON] /а.с.17-18/. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07.09.2016 року № 10-18631/15-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано [PERSON] в оренду земельну ділянку розміром 40,4548 га строком на 7 років /кадастровий номер 3220486500:01:008:0080/ із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про що свідчить копія цього наказу /а.с.19/. 26.09.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області /орендодавець/ в особі начальника управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області та фізичною особою [PERSON] /орендар/ укладено договір оренди земельної ділянки площею 40,4548 га строком на 7 років /кадастровий номер 3220486500:01:008:0080/ із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що стверджується копією даного договору, додатком до якого є акт приймання-передачі земельної ділянки, що вбачається з копій вказаних документів /а.с.20-25/. З матеріалів справи вбачається, 27.09.2016 року даний договір оренди землі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.32/. В судовому засіданні також встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.12.2008 року вчинено запис про реєстрацію фермерського господарства «Ямбуренко», засновником та керівником якого є [PERSON] /а.с.26-30/. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з частиною другою статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. За положеннями ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Проте, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство». Частинами 1, 2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до ст.2 даного Закону відносини, пов'язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Як вбачається із змісту ч.ч. 1,2,7 ст.7 вищевказаного Закону, громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації, а для отримання земельної ділянки із земель комунальної власності до місцевої ради. У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Отже, спеціальний Закон визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону). Крім того, вказаний Закон передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови. В постанові Верховного Суду України № 6-2902цс15 від 03.02.2016 року викладено правову позицію стосовно того, що при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до ст. 123 ЗК України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Судом встановлено, що [PERSON] у клопотанні не обґрунтував розміру земельної ділянки, не надав підтвердження наявності техніки , необхідної для обробітку такої площі землі, не зазначив про кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. За положеннями наведених вище правових норм громадяни для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Так, згідно ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Отже, спеціальним законом, який визначає порядок надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, чітко передбачено необхідність згоди відповідної державної адміністрації на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки для фермерського господарства. При цьому суд виходить з того, що таке положення Закону не суперечить ст.122-124 ЗК України, поскільки ч.2 ст.7 цього Закону вказує на те, що проект відведення земельної ділянки затверджується відповідно до закону, тобто відповідно до порядку, визначеного ЗК України. Доказів того, що [PERSON] звертався до Білоцерківської райдержадміністрації за отриманням згоди на підготовку проекту відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, в судовому засіданні не було надано. Таким чином, суд виходить з того, що при зверненні відповідача [PERSON] до управління Держземагентсва у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження та надання земельної ділянки в оренду було порушено вимоги Закону України «Про фермерське господарство», а тому зазначений вище наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 23.12.2014 року, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07.09.2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства спірну земельну ділянку, суперечать ст.7 Закону України «Про фермерське господарство». Крім того, під час вирішення питання про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою 23.12.2014 року, перший заступник начальника Головного управління Держземагенства у Київській області [PERSON], який підписав наказ від 23.12.2014 року, відповідно до Положення про Головне управління Держземагенства у Київській області та наказу Головного управління Держземагенства у Київській області № 38 від 04.04.2013 року про розподіл функціональних обовязків між начальником, першим заступником та заступниками начальника управління, не мав повноважень щодо підпису наказів управління із земельних питань, окрім випадку відсутності на робочому місці керівника /а.с.54-73/, а згідно доказів в матеріалах справи колишній в.о. начальника управління перебував 23.12.2014 року на робочому місці /а.с.51/. Отже, зазначений вище наказ підписаний службовою особою, яка не мала на це відповідних повноважень. В судовому засіданні також встановлено, що на момент прийняття Головним управлінням Держземагентства у Київській області наказу від 23.12.2014 року, на момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру наказу від 07.09.2016 року та укладання оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 26.09.2016 року, Фермерське господарство «Ямбуренко», засновником та керівником якого є відповідач [PERSON], вже набуло статусу юридичної особи, на що вказано вище в рішенні, державну реєстрацію Фермерського господарства проведено 30.12.2008 року. Статтею 31 Земельного кодексу України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі. Таким чином, суд вважає, що аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Згідно повідомлення управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області від 01.12.2016 року /а.с.31/, за ФГ «Ямбуренко» рахується станом на 01.01.2013 року і станом на 01.01.2016 року 93,3330 га землі /сільськогосподарських угідь/. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.33-48/, ФГ «Ямбуренко» орендує земельні ділянки загальною площею понад 60 га на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, право користування на більшість з них оформлено до передачі в оренду [PERSON] як фізичній особі спірної земельної ділянки. Оскільки на момент укладення договору оренди спірної земельної ділянки Фермерське господарство «Ямбуренко» вже набуло статусу юридичної особи та мало у користуванні земельні ділянки значних площ, то отримання у подальшому земельних ділянок [PERSON] як фізичною особою, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 ЗК України та є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. З урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Такі правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 04.11. 2014 року у справі № 3-157гс14 та постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-248цс16. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. А тому враховуючи все наведене, суд вважає, що є недійсними та підлягають скасуванню наказ управління Держземагентства у Київській області від 23.12.2014 року та наказ Управління Держгеокадастру у Київській області від 07.09.2016 року, які стали підставою для укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 26.09.2016 року. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 210 ЦК України та частиною 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. В ст. 134 Земельного кодексу України вказано, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах). При отриманні в оренду спірної земельної ділянки [PERSON] земельні торги не проводилися. Суд вважає, що договір оренди земельної ділянки від 26.09.2016 року було укладено на підставі прийнятих з порушенням вищевказаних вимог законодавства рішень органу виконавчої влади. Отже, суд вважає, що відповідно до положень п.«в» ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір оренди землі, оскільки правовою підставою для його укладення є накази, які прийняті всупереч закону, є недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув право користування земельною ділянкою незаконно, адже та була передана йому в оренду всупереч установленому законом порядку. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельних ділянок в оренду. Проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора з наведених вище в рішенні підстав. Згідно ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе стягнути з відповідачів [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь прокуратури Київської області судовий збір в сумі 4134 грн. порівну з кожного. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved