Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення, і в наступному, після уточнення, звернулося також з вимогами до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS], та зняття з реєстраційного обліку. Позов обґрунтований тим, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань по кредитному договору №OD30GK00490002 від 18 січня 2007 року, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 вересня 2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на вказану квартиру. Посилаючись на проживання в квартирі відповідачів та їх реєстрацію, що негативно впливає на її ціну, звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити вказуючи при цьому на те, що Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до виселення не застосовується. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову посилаючись на те, що у відповідачів іншого житла не має, кредит отримано в доларах, тому в силу дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вони не підлягають виселенню. Відповідач [PERSON] та представник органу опіки та піклування в засідання не прибув, були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Заслухавши представників позивача та відповідачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору №OD30GK00490002 від 18 січня 2007 року [PERSON] отримав від ЗАО АКБ «ПриватБанк», яке в наступному було перейменовано в публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», кредит в розмірі 98000 доларів США на споживчі цілі та 19640 доларів США на оплату страхових платежів. У свою чергу [PERSON], отримавши кредитні грошові кошти, прийняв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити за його користування проценти в розмірі 0,84% в місяць. Відповідно до кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку. Крім основного договору кредитування, між сторонами 18.01.2007 р. був укладений та нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] в рахунок забезпечення кредитного договору передав АТ КБ «ПриватБанк» іпотеку у вигляді квартири [ADDRESS], яку придбав за кредитні кошти. 06 вересня 2011 року Суворовським районним судом м.Одеси було прийнято рішення, відповідно до якого, в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 18.01.2007р. в розмірі 112306,20 доларів США, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], шляхом продажу публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» вказаної квартири, за початковою ціною, яка дорівнює заставної вартості предмета застави, що визначена договором іпотеки від 18.01.2007р. в розмірі 621150, 00 гривень, що в еквіваленті складає 123000,00 доларів США, або за будь-якою іншою ціною, визначеною на момент продажу відповідно до законодавства України, з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем станом на 01 березня 2012 р. в нього перед банком виникла заборгованість в розмірі 112306,20 доларів США. Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до довідки КП « ЖКС «Північний» відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 28 лютого 2007 року, та [PERSON] з 28 травня 2012 року є зареєстрованими у спірній квартирі (а.с.199). Враховуючи встановлені обставини, приймаючи до уваги відсутність відомостей від відповідача [PERSON] про звільнення квартири, а також виходячи із того, що право користування квартирою відповідачів [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] повністю залежить від виконання зобов'язань іпотекодавця, суд приходить до висновку про законність вимог позивача, тому позов підлягає задоволенню. Абзацом 3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що підставою для зняття з реєстрації є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Що стосується заперечень представника відповідача, то суд не приймає їх до уваги виходячи з наступного. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності 7 червня 2014 року та ним передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як встановлено судом, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено 06 вересня 2011 року, набрало законної сили і не виконане. Тобто примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки до набрання чинності вказаним Законом. Оскільки предметом позову є не звернення стягнення на майно, а виселення з квартири як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору, тому до цих правовідносин мораторій не відноситься. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в рівних частинах судовий збір у розмірі 107,30 грн.. В частині стягнення судових витрат з відповідачів в розмірі 3219 грн., сплачених позивачем за подання позову, то такі витрати стягненню не підлягають, оскільки позов відноситься до немайнових то вказана сума була сплачена помилково,. В даному випадку, позивач має право на повернення вказаних витрат судового збору згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial