Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач 11. 03. 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що з вересня 1998 року по 07 жовтня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 25 жовтня 2006 року на підставі рішення від 18. 10. 2006 № 787, сторони приватизували кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Черкаси вул. Рози Люксембург, буд 189/2, блок секція 417-432, кв. 423. Яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідач в кімнаті, що знаходиться за адресою м. Черкаси вул. Рози Люксембург, буд 189/2, блок секція 417-432, кв. 423 не проживає та має інше житло. Всі витрати по утриманню вказаного нерухомого майна несе позивач, дана кімната в гуртожитку є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, так як він не проживає в даній квартирі та має інше житло. Просила суд, визнати за нею право власності на квартиру в гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Черкаси вул. Рози Люксембург, буд 189/2, блок секція 417-432, кв.423. Позивач до судового засідання не зявився, скерувала до суду заяву в якій позовні вимоги уточнила та просила припинити право власності відповідача на 1/2 частину кв. 432 по вул. Р. Люксембург в в м. Черкаси та визнати за нею право власності на ? частину даної квартири. Відповідач до судового засідання не зявився, скерував до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи провести без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, з вересня 1998 року по 07 жовтня 2014 року сторони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, Рішенням суду Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від № 938208 від 25. 10. 2006 року кв. 423 по вул. Рози Люксембург, б. 18 в м. Черкаси належить сторонам на праві спільної часткової власності. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном , що є їхньою спільною частковою власністю. За ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч.2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)». Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. При цьому слід враховувати баланс інтересів всіх співвласників. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем та її представником позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позовні вимоги є обгрутованими, доведеним та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved