Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач 02.04.2013 р. звернулась до суду з позовом до ДП « Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в якому вказала, що з 13.04.2011р. працювала у відповідача провідником пасажирського вагону у Пасажирському вагонному депо Маріуполь та була звільнена 03.01.2013р. за ст.36 п.1 КЗпП України за згодою сторін, а 29.01.2013р. по виходу з лікарняного отримала трудову книжку, між тим, до часу звернення до суду їй не виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсаційні виплати за невикористану відпустку за 17 днів в розмірі 2345,66 грн., нараховані суми лікарняних за 19 робочих днів в сумі 3256 грн., та за 6 робочих днів в сумі 502,20 грн. Також, не обґрунтовано було стягнуто 4233,75 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, але ніяких розпоряджень щодо такого стягнення відповідачем видано не було. Також, не було виплачено 1000,00 грн. згідно довідки № 199, а всього не виплачено 5233,75 грн. Такими неправомірними діями відповідача позивачці спричинена моральна шкода, оскільки, сім,я була поставлена у скрутне матеріальне становище, що потребувало додаткових зусиль для організації її життя. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5233,75 грн.; компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2345,66 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.01.2013р. в розмірі 10183,50 грн. та по день винесення рішення, а також, 20000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди ( а.с.10-11). Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, надавши уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що заборгованість за лікарняними листками в розмірі 1284,97 грн. їй було перераховано лише 23 листопада 2013 року, залишок складає 505,26 грн. Також, згідно до розрахункових листів було утримано за грудень 2012р. - 2994,72 грн. , за січень 2013р.- 5478,86 грн., які згідно до пояснень відповідача були утримані за наказом № 163/ДС від 30.12.2012р. в рахунок економічної відповідальності, з яким позивачка не згодна, оскільки, відповідачем надано лише повідомлення № 194 від 11.04.2013 р. про нарахування штрафних санкцій підприємству, однак, на час звільнення позивачки будь яких збитків підприємство не зазнало. Також, позивачка не була ознайомлена з наказом № 163/ДС від 30.12.2012р., в якому не зазначена сума утримання, а посада провідників не включена до переліку осіб, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 8473,58 грн., компенсації витрат по лікарняному в розмірі 505,26 грн. та за невикористану відпустку в розмірі 2345,66 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.01.2013р. в розмірі 31967,04 грн. та по день винесення рішення, а також, 20000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди ( а.с.126-127). В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав та пояснив судові, що трудовий договір був припинений з позивачкою за п.1 ст.36 КЗпП України згідно наказу № 3/ОС від 03.01.2013 р., з яким остання була ознайомлена, про свідчить її підпис. Також, 29.12.2012р. позивачка та провідник Севост,яник Ю.Д. обслуговували вагон № 2 поїзду № 77/78 сполученням « Москва-Маріуполь» та допустили у вагон 9 безквиткових пасажирів, про що було складено акт та свідчать письмові пояснення позивачки. Згідно до Угоди про економічну відповідальність за перевезення безквиткових пасажирів та не передачу для реалізації місць в пасажирських поїздах сполученням між державами – учасниками Співдружності передбачено економічну відповідальність у розмірі 200 франків з розрахунку на валюту країни на час перевезення. Таким чином, при виконанні своїх посадових обов,язків позивачка спричинила залізниці шкоду у розмірі 1800 франків та власноручно написала заяву про відшкодування такої шкоди в розмірі 8473,58 грн. , була присутня на оперативному разборі та ознайомлювалась з наказом про утримання з неї коштів, тобто, позивачка знала про утримання з її заробітної плати суми шкоди . При цьому, з позивачкою було укладено контракт, яким передбачена підвищена відповідальність працівника. Також, за лікарняними листами № 782967 та № 774060 позивачці було нараховано 1790,54 грн., з яких 1533,00 були профінансовані Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. З урахуванням утримання податку та єдиного соціального внеску сума до виплати складала 1276,99 грн., яка була отримана позивачем. При розрахунку позивачці , також, була нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2345,66 грн. Враховуючи, що за грудень 2012р. з заробітної плати з позивачки було утримано у відшкодування економічної санкції за грудень 2012р. 2994,72 грн., за січень 2013р.- 1403,31 грн., тому, на сьогоднішній день борг позивачки по економічній санкції за безквиткове перевезення пасажирів складає 4075,55 грн., які позивачем ще не відшкодовані. В позові просить відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що позивачка згідно до трудового контракту від 11.07.2011 р. № 179 знаходилась у трудових правовідносинах з відповідачем з 13.04.2011 р. , та була звільнена 03.01.2013р. за ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін ( а.с.3-4,13, 47,48,104), і що сторонами не оспорюється. Згідно до п.14 контракту від 11.07.2011 р., укладеного між ДП « Донецька залізниця» та позивачем [PERSON] , працівник несе повну матеріальну відповідальність ( а.с. 104). Згідно до договору про повну матеріальну відповідальність № 741 від 11.04.2011р. провідник [PERSON] приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених матеріальних цінностей та зобов,язується, у т.ч. приймати міри для запобігання шкоди , пов,язаної з перевезенням безквиткових пасажирів ( а.с.43). Також, сторонами не оспорюється факт провезення позивачем 29.12.2012 р. 9 безквиткових пасажирів , за що Угодою про економічну відповідальність нарахована економічна санкція , яка склала 1800 франків ( а.с. 32, 33,35-41), яка фактично була сплачена відповідачем [PERSON] Федерації згідно Авізо № 194 від 14.04.2013 р. ( а.с. 110-119). Згідно до наказу № 163/ДС від 30.12.2012р. наказано з провідників, у т.ч. зі [PERSON], утримати суму штрафної санкції ( без зазначення розміру) згідно до Угоди про економічну відповідальність від 01.07.2012р.( а.с.93). Згідно до заяви [PERSON] від 30.12.2012р. остання просить утримати із заробітної плати 8473,58 грн. за перевезення безквиткових пасажирів , зобов,язується погасити протягом 6 календарних місяців ( а.с.34). Згідно до розрахункового листка [PERSON] за грудень 2012 р. з останньої було утримано 2994,72 грн. у відшкодування економічної санкції ( а.с.45). Згідно до розрахункового листка [PERSON] за січень 2013 р. з останньої було утримано 1404,31 грн. у відшкодування економічної санкції ( а.с.103). Таким чином, судом встановлено, що із заробітної плати [PERSON] за грудень 2012р. та розрахункових у зв,язку зі звільненням [PERSON] за січень 2013 року було утримано 4399,03 грн. у відшкодування економічної санкції. Між тим, згідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обв,язків . Згідно до ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку. Таким чином, судом встановлено, що оскільки на час утримання у позивача у грудні 2012р. та січні 2013 р. економічної санкції в розмірі 4399,03 грн. відповідачем фактично ще не було понесено шкоди ( оплата економічної санкції здійснена відповідачем лише в квітні 2013р.), тому, зазначена сума утримання проведена до настання фактичних втрат у відповідача, і тому, утримання із заробітної плати та розрахункових позивача в сумі 4399,03 грн. в грудні 2012р. та січні 2013 р. саме у відшкодування , яка ще фактично не понесена була відповідачем, є неправомірним. При цьому, судом враховано, що відповідачем було порушено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, встановлений ст.ст.136 КЗпП України, обмеження розміру відрахувань із заробітної плати згідно до ст.128 КЗпП України ( у грудні 2012р. та січні 2013 року відповідачем було утримано у [PERSON] всі нараховані до виплати суми) , а також, виходячи з того, що згідно до заяви позивача від 30.12.2012р. остання зобов,язується погасити шкоду у розмірі 8473,58 грн. протягом 6 календарних місяців, а з наказу № 163/ДС від 30.12.2012р. не вбачається, яка сума підлягає утриманню Позовні вимоги в частині стягнення компенсації витрат по лікарняному в розмірі 505,26 грн. та за невикористану відпустку в розмірі 2345,66 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються нарахованими сумами за лікарняним листками № 782967 з 31.12.2012р. по 19.01.2013р. та № 774060 з 20.01.2013 р. по 28.01.2013р. ( а.с.5) в сумі 1276,99 грн. з урахуванням утримання податку та єдиного соціального внеску згідно до наданого відповідачем розрахунку ( а.с. 42,44), з яким погоджується суд , а також, нарахованою сумою невикористаної відпустки за 17 днів в розмірі 2345,66 грн. , і що відображено в наказі про звільнення та в розрахунковому листі за січень 2013 р. ( а.с.46, 47,103). При цьому, судом враховано, що згідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не спростована надана відповідачем відомість № 3 на виплату грошей за січень 2013 р. щодо виплати [PERSON] 1276,99 грн. по лікарняним ( а.с.50-51), за отриманням яких остання не з,явилась. Доказів щодо звернення до відповідача за отриманням зазначених коштів позивачем не надано, а наданий позивачем чек від 23.11.2013 року на зняття 1250 грн. по платіжній картці не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки, є лише доказом щодо зняття позивачем коштів по банківській карточці. Таким чином, судом встановлено, що в порушення ст. 116 КзоТ України позивачеві при звільненні не виплачена заробітна плата, заборгованість по якій становить 4399,03 грн., тому, вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Затримка виплати позивачу розрахункових коштів становить 231 робочих день з 29.01.2013 р. по 30.12.2012р. , тому, відповідно до ч. ст.117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягало би до стягнення 34668,48 грн. (231 роб.день х 150,08 грн. - середньоденний заробіток ( а.с.49)). Між тим, оскільки спір вирішено на користь позивача частково, тому суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку згідно до ч.2 ст.117 КЗпП України в сумі 4399,03 грн. , яка дорівнює суму заборгованості. Відповідно до ст. 237-1 КзпП України позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. , з урахуванням моральних страждань , їх ступеню, розміру та терміну заборгованості по зарплаті, підлягають задоволенню частково у розмірі 1000,00 грн. , що є достатнім та справедливим. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial