Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач 04.09.2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини. В своєму позові позивач зазначила, що проживала з відповідачем в цивільному шлюбі з 05.10.2012 року по 15.03.2014 року. Від сумісного життя у них з відповідачем [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є відповідач по справі. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини відповідач в добровільному порядку не хоче, хоча згідно норм сімейного законодавства зобов'язаний це робити. Відповідач працює у Миколаївському міжрайонному управлінні водного господарства, де отримує заробітну платню та окрім цього місця роботи, ще являється приватним підприємцем, отримує щомісячний дохід в розмірі 3500-5000 грн., тому, як вважає позивач, має можливість утримувати їх спільну дитину, оскільки іншим дітям він аліменти не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, він здорова, працездатна особа, тому позивачка в своєму позові просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 1300 грн. на місяць. В судове засідання позивач не з'явилася. На адресу суду надійшла письмова заява, в якій позивач підтримала заявлений позов та просила суд розглянути справу у її відсутність. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог та проханням розглядати справу у його відсутності. Заяви позивача, відповідача, є добровільними, не суперечать закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймаються судом. У відповідності зі ст. 169 ЦПК України, справа, згідно до заяв позивача та відповідача , розглянута у їх відсутність, на підставі наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши в судовому засіданні фактичні обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з матеріалів справи, у сторін є спільна дитина - син [PERSON], батьком якого являється відповідач по справі. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батько дитини - відповідач по справі з-за відсутності домовленості з матір'ю не надає добровільно допомоги позивачу на утримання дитини, хоча зобов'язаний надавати таку матеріальну допомогу, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 181 СК України, способом виконання батьками обов'язку утримувати дитину можуть присуджуватися у частці від доходу в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, матеріальне становище отримувача аліментів, вимоги чинного законодавства, та всі інші істотні обставини справи. Як вбачається з досліджених в суді обставин позовної заяви, відповідач працює офіційно, окрім того, являється приватним підприємцем, тобто, окрім офіційної зарплатні, отримує додатковий щомісячний дохід від підприємницької діяльності в розмірі 3500-5000 грн., не має інших утриманців і не являється інвалідом, тому суд, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, згідно ст.ст.180, 184 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню. Окрім цього, відповідач визнав заявлені вимоги позивача, його заява про визнання позову є підставою для ухвалення судового рішення, згідно зі ст.174 ЦПК України. У відповідності з вимогами ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 04 вересня 2014 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved