Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Перший заступник прокурора м.Кременчука звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON], відповідно до якого просить суд накласти заборону на відчуження майна кімнати №8 в будинку №64 по вул.Чапаєва в м.Кременчуці до досягнення неповнолітнім [PERSON] повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що прокуратурою м. Кременчука під час вивчення стану законності з питань дотримання майнових прав неповнолітніх встановлено, що з 03.06.2014 року на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука перебуває [PERSON], [INFO]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.05.2014 року, батько неповнолітнього - [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Матір неповнолітнього - [PERSON] померла 15.02.2014 року. Згідно рішення Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області №149 від 26.06.2014 року, надано малолітньому [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуном дитини [PERSON]. На даний час [PERSON] проживає в родині опікунів, за адресою: м. Кременчук, вул. І.Приходька, 37 кім. 93. Відповідно до довідки ТОВ «Добробит» №1827/32 від 17.06.2015 року, [PERSON],[INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], де він проживав раніше із матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї, жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Отже, за неповнолітнім [PERSON], протягом усього часу перебування в родині опікунів, повинна бути збережена кімната №8 в будинку № 64 по вул. Чапаєва у м.Кременчуці. Згідно з довідки ТОВ «Добробит» № 01.03/1166 від 22.06.2015 року житловий будинок по вул.Чапаєва, 64 у м. Кременчуці знаходиться набалансі комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Автозаводське». Крім того, відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, одночасно суд накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна чи житла. Однак, згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.05.2014 року, про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, питання щодо накладання заборони на відчуження майна під час розгляду справи та винесення рішення, вирішено не було. Таким чином, оскільки, неповнолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, питання щодо збереження майна, необхідно вирішити лише шляхом накладання заборони на його відчуження, а тому прокуратура змушена була звернутися до суду. Прокурор Севастян О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому. Представник відповідача - КГЖЕП «Автозаводське» повторно в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Представник відповідача - Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання повторно не з»явився з невідомих суду причин. Представник відповідача КП «Квартирне управління» до судового засідання не зявився, хоча завчасно направив до суду заперечення, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити у звязку з його безпідставністю і необґрунтованістю та розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області до судового засідання не зявилася, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглядати у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча завчасно направила до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглядати у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КЕ №141633, що видане 26 липня 2011 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, [PERSON] народився 16 липня 2011 року та його батьком вказаний [PERSON], а матір»ю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ №264644, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 20 лютого 2014 року, [PERSON] померла 15.02.2014 року. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2014 року, яке набрало законної сили 01 червня 2014 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], 16.07.2011 року. Рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області №149 від 26.06.2014 року надано малолітньому [PERSON], [INFO], статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку над малолітнім [PERSON] та його майном, призначено опікуном [PERSON], [INFO]. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, малолітній [PERSON] проживає в родині опікунів за адресою: м. Кременчук, вул.. І.Приходька, 37 кім.93. Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб, виданої ТОВ «Добробит» 17.06.2015 року за вих. №1827/32 малолітній [PERSON] зареєстрований в кімнаті №8 по вул.. Чапаєва, 64 в м. Кременчуці, де він проживав разом з матір»ю. Як вбачається з довідки наданої Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.10.2015 року за вих.№01-37/5742, гуртожиток по вул.. Чапаєва, 64 в м. Кременчуці Полтавської області перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Кременчука та виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області не приймалось рішення, щодо надання дозволу на передачу кімнати №8 в гуртожитку по вул. Чапаєва, 64 в м. Кременчуці з комунальної в приватну власність. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об»єкту нерухомого майна №46365472, сформованого 27.10.2015 року, право власності на кімнату №8 в гуртожитку по вул. Чапаєва, 64 в м. Кременчуці не зареєстроване. Згідно довідки виданої КГЖЕП «Автозаводське» 05.11.2015 року за вих.№01-05/497, станом на 05.11.2015 року гуртожиток за адресою: м. Кременчук, вул.. Чапаєва,64 знаходиться на балансі КГЖЕП «Автозаводське». Тобто в судовому засіданні достовірно встановлено, що гуртожиток по вул.. Чапаєва, 64 в м. Кременчуці Полтавської області перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Кременчука та знаходиться на балансі КГЖЕП «Автозаводське» і місце проживання неповнолітнього [PERSON], у встановленому Законом порядку, зареєстровано за адресою: [INFO]. Згідно ч.1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних найкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу , що надаються державою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року № 789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Частиною 1 статті 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров»я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім»ї , має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування , влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, шкоди-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім»ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу , прийомній сім»ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім»ї. Згідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Як вбачається з рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2014 року, яке набрало законної сили 01 червня 2014 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], питання щодо накладення заборони на відчуження житла дитини не вирішувалося. Згідно ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Згідно ст. 177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до\~ст.164 СК України; судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до\~ст. 170 СК України; до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у\~ст.165 СК України; особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона. Із змісту вказаних положень ст..ст.68 72 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст..ст.177, 249 СК України, ст. 73 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що ними закріплено право дитини на збереження за нею майна і житла та органу опіки і піклування, опікуну надано повноваження на звернення до нотаріуса із заявою про накладення заборони на відчуження майна та житла дитини. Між тим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Вказана норма Закону є імперативною і безумовною, тобто обов»язок суду накласти заборону на відчуження майна та житла дітей, які позбавляються батьківського піклування, не ставиться у залежність від існування реальної або гіпотетичної загрози порушення прав дитини чи від наявності певних правомочностей або обов»язків у інших уповноважених державних органів, опікунів на вчинення дій, спрямованих на збереження майна та житла дитини. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2014 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], питання щодо накладення заборони на відчуження житла дитини не вирішувалося, у Законі України «Про охорону дитинства», а також у інших спеціальних нормативних актах відсутня заборона на захист житлових прав дитини, шляхом ухвалення судом окремого рішення про заборону на відчуження житла дитини і прокурор, відповідно до Закону України «Про прокуратуру, не позбавлений права на пред»явлення до суду такого позову, поза межами розгляду спору про позбавлення батьківських прав або відібрання дитини, то суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст..319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст..327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Враховуючи положення ст..ст.319, 327 ЦК України, а також те, що як встановлено судом, будинок №64 по вул.Чапаєва в м.Кременчуці належить територіальній громаді м.Кременчука Полтавської області, то суд приходить до висновку, що належним відповідачем за вказаним позовом є Кременчуцька міська рада Полтавської області, а тому позов необхідно задовольнити саме відносно вказаного відповідача, а в задоволенні позову до КГЖЕП «Автозаводське» та КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області необхідно відмовити.

Outcome: approved