Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач 05.03.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею її власним майном шляхом зобов`язання відповідача повернути у її користування автомобіль марки «KIA CERATO», 2007 р. випуску, кузув № [NUMBER] , д. н. з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.02.14 р. (далі - свідоцтво), ключі від вказаного вище автомобіля. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.02.14 р. вона за власні кошти купила спірний автомобіль. При видачі їй вказаного вище свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - т/з), крім відомостей про власника т/з було зазначено право керування цим автомобілем її племінниці - [PERSON] , чоловіка останньої - [PERSON] - відповідача у справі. На початку січня 2018 р. сімейні відносини між її племінницею та відповідачем погіршились і останні припинили спільне проживання, а її автомобіль залишився у користуванні відповідача. 17.09.18 р. шлюб між її племінницею та відповідачем розірвано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області у справі № 159/628/18. На її неодноразові звернення до відповідача про повернення їй належного їй на праві приватної власності автомобіля, відповідач відмовляється повернути автомобіль, не передає їй ні свідоцтва, ні ключів. Більше 5 міс. відповідач уникає з нею зустрічі і на телефонні дзвінки не відповідає. Їй відомо, що відповідач працює у РП, періодично з`являється у м. Ковелі Волинської області, а її автомобіль заховав у гаражі свого знайомого. Вона не має можливості переоформити нове свідоцтво виключно на своє ім`я, так як для цього у відповідний терсервісний центр МВС слід доставити т/з, доступу до якого вона не має. Вважає такі дії відповідача неправомірними, покликаючись на ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України. Зазначає про те, що нею понесено судові витрати у вигляді 768 грн судового збору. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. За ухвалою судді від 07.03.19 р. позовну заяву було залишено без руху. 21.03.19 р. до суду надійшла виправлена позовна заява. Провадження у справі було відкрито 08.05.19 р.. Копію ухвали суду від 08.05.19 р. з копією позовної заяви та доданими до неї документами судом було надіслано відповідачеві у встановленому законом порядку. За станом на 17.07.19 р. відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача - адвокат позов підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, та просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Сторони у судове засідання не з`явились, хоча належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, показання свідка, проаналізувавши доводи позивача та ті норми законодавства, на які вона покликається; дослідивши письмові докази, подані до суду, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією листа ТСЦ 0 742 РСЦ МВС у Волинській області від 19.09.18 р. № 31/3/2 - 1 973, адресованого позивачеві, спірний автомобіль зареєстрований 08.02.14 р. саме на ім`я позивача з видачею відповідного свідоцтва. Як показала в суді свідок [PERSON] , позивач є її тіткою, а відповідач - колишнім чоловіком. З відповідачем вона припинила шлюб у 2018 р.. Позивач у 2014 р. за 8 - 9 тис. дол. придбала спірний автомобіль, так як була потреба їздити до матері похилого віку, а її - бабусі. Однак ні у кого з членів сім`ї позивача на той час не було прав керування т/з, а у неї з позивачем стосунки було довірливими і вони домовились, що позивач надасть їй та її чоловікові право керування цим т/з. Автомобіль зберігався то у позивача у дворі, то біля їх будинку - без гаража. Вона з чоловіком вартісних вкладень у автомобіль не робили, лише забезпечували заправку. У 2018 р. вона з чоловіком розлучилась і 07.01.18 р. вона приїхала на цьому автомобілі додому, а відповідач, знаючи, що свідоцтво завжди у автомобілі, поїхав на цьому автомобілі у невідомому напрямку. В той день вона бачила спірний автомобіль востаннє. Згодом відповідач поїхав за кордон. Спілкування відповідач уникає. Востаннє вона бачила відповідача у м. Ковелі Волинської області 31.05.19 р. і він відмовився повертати спірний автомобіль, сказавши, щоб із своєї тіткою з приводу цього автомобіля вона розбиралась сама. Автомобіль не є придбаним її сім`єю і купівля спірного автомобіля позивачем не є прикриттям інших угод придбавання майна. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, зокрема, здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зокрема. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Як слідує із ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є особою, на чиє ім`я зареєстрований спірний автомобіль з 08.02.14 р. як законно набута нею власність. З січня 2018 р. позивач у зв`язку з діями відповідача, що полягають у тому, що він, використовуючи автомобіль спільно з позивачем та свідком з відома позивача, разом з тим, у січні 2018 р. поїхав цим автомобілем у невідомому напрямку; свідкові як іншій особі, яка має право керувати спірним автомобілем, повідомив про відсутність наміру повертати автомобіль і тим заявив про намір обмежити права позивача на користування, володіння її майном. Доказів чи доводів протилежного відповідачем до суду не подано. Така поведінка відповідача достатньо обґрунтовано розцінена позивачем як можливість порушення її права власності відповідачем і вимога про повернення їй автомобіля, ключів до нього та свідоцтва є правомірною. Право позивача, що полягає у володінні та користуванні вказаним вище автомобілем, що порушується відповідачем вказаними вище діями, підлягає судовому захисту. Тому позов слід задовольнити повністю. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі, понесені нею судові витрати у справі у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved