Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 12254.07 гривень та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 21.07.2006 року на підставі якої [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з умовами надання кредиту складає між нею і банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідачка не надала своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, що становить: заборгованість за кредитом 1459,82 гривень, заборгованість по відсотках за користування кредитом 4904,75 гривень, заборгованість за пенею 4829,78 гривень, штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 559,72 гривень, що всього складає 12254.07 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився та скерував до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлялась належним чином рекомендованим листом. Відомостей про причину її неявки немає. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідачки та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу кредит у розмірі 5000,00гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з умовами надання кредиту складає між нею і банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст.525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Позивач свої обовязки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 5000,00 гривень. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка в односторонньому порядку відмовилась від належного виконання договірних зобовязань, у встановлений договором строк не сплатила відсотків та передбачених договором платежів в повному обсязі. В результаті цього утворилась заборгованість. Виходячи з положень ст.ст. 1050, 612 ЦК України відповідачка построчила виконання зобовязання за кредитним договором, оскільки вона прострочила повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. Згідно наданого банком розрахунку станом на 18.04.2017 року заборгованість відповідача становить: заборгованість за кредитом 1459,82 гривень, заборгованість по відсотках за користування кредитом 4904,75 гривень, заборгованість за пенею 4829,78 гривень. У розрахунку заборгованості штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 559,72 гривень не вказані. Натомість, зазначено 1059,72 грн. заборгованості по судовим штрафам, порядок нарахування і правове обґрунтування яких відсутнє. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом 1459,82 гривень та заборгованість по відсотках за користування кредитом 4904,75 гривень, заборгованість за пенею 4829,78 гривень підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення 500,00 штрафу (фіксована частина), 559,72 гривень штрафу (процентна складова), то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав. Позивачем у позовній заяві не обґрунтовано законності таких вимог, не подано відомостей про обчислення штрафу. У долученому до позову розрахунку окрема графа з відомостями про нарахування штрафів відсутня. Натомість у підсумку вказана сума заборгованості по судових штрафах 1059,72грн. правова природа яких невідома, оскільки ЦК України не передбачає такого виду відповідальності за порушення зобовязань. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Кредитним договором передбачено сплату пені в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. Згідно позовної заяви порушення зобовязань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобовязань, яким є зобовязання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу, яка обчислюється не у фіксованому розмірі, а у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Отже, суд вважає, що у стягненні штрафів слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Таким чином, заборгованість за кредитом 1459,82 гривень, заборгованість по відсотках за користування кредитом 4904,75 гривень та заборгованість за пенею 4829,78 гривень, що всього складають 11194,35 грн. підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача в примусовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. У звязку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: partial