Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач 04.03.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП, в порядку регресу. Позов обґрунтовано тим, що 09.11.2011 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №53934Га/11к, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 13.08.2012 року по вул. Щербакова в м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], яким керував водій [PERSON] та транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» транспортний засіб «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] У зв'язку зі згаданою подією, згідно звіту №3082 від 27.08.2012 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, склала 60 287,45 грн. Згідно з умовами договору, на підставі страхового акту №1.002.12.00465/VESKO23043 від 13.09.2012 року та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 53 964,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ДП00005642 від 14.09.2012 року. З огляду на зазначене та відповідно до умов договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодувало [PERSON] витрати на ремонт автомобіля в сумі 53 964,46 грн., яке було сплачено на рахунок ДП «Авто Альянс». Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2012 року винним у вчинені вищезгаданої ДТП визнано [PERSON]. ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до страхової компанії відповідача, а саме ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка відповідно до ліміту полісу АА/7483358 відшкодувало шкоду завдану майну в результаті ДТП за вирахуванням франшизи, в розмірі 49500,00 грн. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, позивач отримав право вимоги на залишок суми, що становить 4 464,46 грн. (53 964,46 - 49 500,00 = 4 464,46 грн.). Таким чином, позивач зважаючи, що до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди спричиненої в результаті ДТП, в порядку регресу посилаючись на ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». В судовому засіданні 22.05.2014 року представник позивача Грабова І.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 22.05.2014 року позов визнав. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зважаючи на вимоги ч.1 ст. 213 ЦПК України, якою встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим зазначає наступне. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, за положеннями зазначених норм, право зворотної вимоги може існувати у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України), або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України). Пунктом 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Судом встановлено, що 09.11.2011 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №53934Га/11к, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 13.08.2012 року по вул. Щербакова в м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], яким керував водій [PERSON] та транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» транспортний засіб «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] У зв'язку зі згаданою подією, згідно звіту №3082 від 27.08.2012 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, склала 60 287,45 грн. Згідно з умовами договору, на підставі страхового акту №1.002.12.00465/VESKO23043 від 13.09.2012 року та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 53 964,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ДП00005642 від 14.09.2012 року. З огляду на зазначене та відповідно до умов договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодувало [PERSON] витрати на ремонт автомобіля в сумі 53 964,46 грн., яке було сплачено на рахунок ДП «Авто Альянс». Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2012 року винним у вчинені вищезгаданої ДТП визнано [PERSON]. Отже, враховуючи викладене та положення статей 993 ЦК України, 1191 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами у справі слід застосовувати положення норм ст. 993 ЦК України, яка регулює суброгацію, а не положення ст. 1191 ЦК України на які серед іншого посилається позивач. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до страхової компанії відповідача, а саме ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка відповідно до ліміту полісу АА/7483358 відшкодувало шкоду завдану майну в результаті ДТП за вирахуванням франшизи, в розмірі 49500,00 грн. Таким чином, з огляду на зазначене, позивач отримав право вимоги на залишок суми, що становить 4 464,46 грн. (53 964,46 - 49 500,00 = 4 464,46 грн.). Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial