Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2010 року, яка утворилася станом на 31 жовтня 2016 року, в розмірі 13 175 грн 98 коп, а також понесені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 15 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 2 400 грн 00 коп у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. При укладенні кредитного договору [PERSON] зазначила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. За умовами кредитного договору відповідач брала на себе зобов»язання погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, а також сплачувати комісії. Однак свої зобов»язання за договором від 15 квітня 2010 року [PERSON] не виконала, у зв»язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 13 175 грн 98 коп., яка включає в себе: 587 грн 07 коп - заборгованість за кредитом; 8 685 грн 29 коп заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 2 800 грн 00 коп заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн 00 коп (фіксована частина) та 603 грн 62 коп (процентна складова). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився. Представник позивача за довіреністю [PERSON] (а.с. 36) надав заяву з проханням розглядати справу без його участі. У вказаній заяві представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує (а.с. 37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Із заперечень, які відповідач надала до суду, вбачається, що вона позов не визнає. У своїх запереченнях [PERSON] зазначила, що позов не визнає, оскільки при укладенні 15 квітня 2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору позивачем їй не було надано письмової копії кредитного договору, що суперечить вимогам чинного законодавства. Також вона не підписувала кредитний договір від 15 квітня 2010 року, на який посилається позивач при зверненні до суду. Крім того банк порушив умови укладеного між ними договору, не повідомив її про зміну процентної ставки за кредитними договором, збільшивши її в односторонньому порядку, а також нараховує проценти не тільки на тіло кредиту, а й на проценти, нараховані за користування кредитними коштами. ПАТ КБ «ПриватБанк» прохає стягнути з нею не лише пеню, але й штраф, які нараховані за порушення умов кредитного договору та є одним видом відповідальності. Прохає застосувати також ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв»язку із спливом строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 577/5414/6-ц, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 15 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір (а.с. 6). Відповідачу за її заявою від 15 квітня 2010 року, був наданий кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2 400 грн 00 коп За умовами кредитного договору на час його укладення базова процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена в розмірі 30 % на рік (а.с. 4, 6) При укладенні кредитного договору [PERSON] зазначила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 6, 7) Позивач відкрив [PERSON] картковий рахунок, видав їй картку та ПІН-код до неї. Кошти за договором від 15 квітня 2010 року були перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 4-5). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свої зобов»язання за кредитними договором від 15 квітня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, затв наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови та правила), банк має право здійснювати зміну тарифів. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов»язаний не менш, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картковим рахунком згідно п. 1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови (а.с. 13). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, базова процентна ставка за кредитним договором від 15 квітня 2010 року, який був укладений між сторонами, була змінена (підвищена) з 1 вересня 2014 року до 34,8 % на рік (2,9 % на місяць) та з 1 квітня 2015 року до 43,2 % на рік (3,6 % на місяць) (а.с. 4-5). На підставі наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року базова процентна ставка за користування кредитними коштами з 1 вересня 2014 року була встановлена в розмірі 2,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором (34, 8 % на рік) (а.с. 105-108). Про зміну процентної ставки з 1 вересня 2014 року та встановлення її в розмірі 2,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором [PERSON] була повідомлена позивачем 15 серпня 2014 року шляхом направлення СМС- повідомлення за номером телефону, який був наданий нею ПАТ КБ «ПриватБанк» як контактний (а.с. 115). Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року базова процентна ставка за користування кредитними коштами з 1 квітня 2015 року була встановлена в розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором (43, 2 % на рік) (а.с. 64-69, 109-114). Про зміну процентної ставки з 1 квітня 2015 року та встановлення її в розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором [PERSON] була повідомлена позивачем 15 березня 2015 року шляхом направлення СМС- повідомлення (а.с. 116). Пунктом 1.1.2.4. Умов та правил передбачено, що у разі незгоди клієнта зі змінами Умов та правил надання банківських послуг або Тарифами банку він повинен подати письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість за вказаним кредитним договором (а.с. 11 ). У встановлений Умовами та правилами надання банківських послуг 7-денний термін [PERSON] не повідомила позивача про свою незгоду з новими умовами кредитного договору, письмова заява про розірвання кредитного договору ним подана не була, заборгованість за кредитним договором, яка виникла на день отримання відповідачем повідомлення про підвищення процентної ставки [PERSON] погашена не була. За таких обставин, суд вважає, що позивач прийняв умови ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо розміру процентної ставки. Дії позивача щодо підвищення процентної ставки не були визнані неправомірними за рішенням суду. Що стосується інших порушень прав [PERSON] як споживача, які мали місце при укладенні кредитного договору між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 квітня 2010 року, про які вона зазначає у запереченні на позов, то питання визнання недійсними вказаних умов кредитного договору було предметом розгляду у цивільній справі № 577/5414/16 ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними умов договору (а.с. 91). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 19 квітня 2017 року (а.с. 91, 93). Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що особа, яка отримала кошти в кредит, зобов»язана погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 26). За умовами кредитного договору [PERSON] брала на себе зобов»язання щомісяця до 25 числа місяця, що слідує за звітним, з метою погашення заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2010 року, вносити обов»язковий платіж в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн 00 коп та не більше залишку заборгованості (а.с. 7, 104)-. Однак взяті на себе за кредитним договором від 15 квітня 2010 року зобов»язання відповідач не виконувала належним чином. Останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 17 лютого 2014 року (а.с. 4). Станом на 31 жовтня 2016 року розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором щодо заборгованості за тілом кредиту становив 587 грн 07 коп та процентів за користування кредитними коштами - 8 685 грн 29 коп (а.с. 4-5) Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 11 та ч, 1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд погоджується з наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2010 року, який проведений станом на 31 жовтня 2016 року, щодо нарахування заборгованості за тілом 587 грн 07 коп та процентів за користування кредитними коштами 8 685 грн 29 коп (а.с. 4,5). Що стосується нарахування стягнення з [PERSON] комісії та пені в розмірі 2 800 грн 00 коп, то суд враховує, що п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов»язань нараховується пеня (а.с. 29). Пунктом п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил визначено, що у разі виникнення прострочених зобов»язань на суму від 100 грн, включаючи прострочені зобов»язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як: пеня = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту + 50 грн (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом (а.с. 29). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON]П за порушення умов кредитного договору від 15 жовтня 2010 року була нарахована пеня в розмірі 2800 грн 00 коп (а.с. 3) . Згідно п.п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених вказаним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити штраф, розмір якого встановлений тарифами договору: 500 грн фіксована складова та 5 % від ціни позову. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни (а.с. 27). [PERSON] відповідно до п.п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг був нарахований штраф в розмірі 500 грн 00 коп (фіксована сума) та 603 грн 62 коп (процентна складова) (а.с. 3). Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил передбачено, що пеня також нараховується за невиконання або неналежне виконання зобов»язань (а.с. 29). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов»язання може зебезпечуватися неустойкою. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Позивач прохає стягнути з відповідача [PERSON] за порушення умов кредитного договору від 15 квітня 2010 року, зокрема, за порушення зобов»язань із погашення кредиту, як пеню, так і штраф, які є одним видом забезпечення виконання зобов»язань. В той же час, ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного і того ж виду за одне і теж саме правопорушення. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15, який згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд вважає, що сума нарахованого ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу за порушення умов виконання кредитного договору від 10 квітня 2010 року в сумі 1103 грн 62 коп, не підлягає стягненню з відповідача. Відповідач прохав також застосувати строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у зв»язку із спливом позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Останній платіж за кредитним договором від 15 квітня 2010 року був здійснений [PERSON] 17 лютого 2014 року (а.с. 4). ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 17 листопада 2016 року (а.с. 1), Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів) був збільшений до 50 років ( а.с. 21). Таким чином вимоги відповідача щодо відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв»язку із спливом встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності не підлягають задоволенню. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2010 року, яка утворилася станом на 31 жовтня 2016 року, в розмірі 12 072 грн 36 коп (587 грн 07 коп - заборгованості за тілом кредиту + 8 685 грн 29 коп заборгованість по процентам за користування кредитними коштами + 2 800 грн 00 коп - пеня). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн 00 коп (а.с.1). Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені на 92 % (12 072 грн 36 коп : 13 175 грн 98 коп х 100) Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути понесені останнім судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 267 грн 76 коп (1378 грн х 92 %)

Outcome: partial