Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору від 20 листопада 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилається на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому станом на 16 травня 2016 року має заборгованість у розмірі 15 584,45 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6990,99 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6 525,15 грн., заборгованість за пенею та комісією - 850 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 718,31 грн. У зв'язку з наведеним просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив суд відмовити у задоволенні даного позову, посилаючись на те, що він коштів зі свого рахунку не знімав, кошти з його рахунку були зняті шахраями, тому його карточка була заблокована. Вказував на те, що він звернувся по даному факту до правоохоронних органів, проводиться розслідування даної справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20 листопада 2007 року уклав із ПАТ КБ „Приватбанк» договір про надання банківських послуг, оформлений Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В заяві було вказано номер мобільного телефону відповідача [NUMBER]. Згідно умов даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зареєструвався у системі дистанційного обслуговування клієнтів Банку Іntеrnet Banking Приват-24. Головною умовою для відкриття рахунків, отримання банківських карток, дистанційного обслуговування є зазначення клієнтом фінансового номеру телефону, що є номером мобільного телефону клієнта. Фінансовим номером телефону позивача було зазначено телефонний номер [NUMBER]. Встановлено, що 16.07.2016 року по рахунку [NUMBER] було здійснено 15 операції по переводу коштів на загальну суму 6 988,63 грн. 16 липня 2015 року о 07:47 год. до відповідача зателефонував представник банку та повідомив відповідача, що зафіксовано сумнівні операції. Після того, як [PERSON] не підтвердив проведені операції по рахунку, картковий рахунок був заблокований. За наслідками службового розслідування Висновку служби безпеки Банку від зазначену подію визначено як шахрайські Інтернет-операції (з ручним вводом номера карти), тобто фактично визнано, що переказ коштів з рахунку позивача в мережі Інтернет було здійснено третіми особами та досліджено рух незаконних переказів. Зокрема, із висновку вбачається, що несанкціоновані платежі із картки відповідача стали можливими у зв'язку із надходженням на комп'ютер останнього вірусних програм, які були спрямовані на зміну кеша DNS сервісу, при вводі імені веб - сайту Приватбанку відкривався фальшивий сайт Приватбанку. В ході роботи клієнта на даному сайті він сам самостійно розкривав ідентифікаційну інформацію про логін, пароль, ОТР-пароль, номер карти, строк її дії, вводячи дану інформацію. Дані операції були можливі, так як комп'ютер клієнта не міг розпізнати чи був адрес добавлений в кеш, коли [PERSON] раніше відвідував сайт Привтбанку, чи він був добавлений вірусною програмою. В даному випадку комп'ютер останнього використовував той запис про сайт Приватбанку, який він знайшов в кеші. Крім того, встановлено, що службою безпеки банку було встановлено, що згідно даних по входу в систему Приват 24 під логіном [NUMBER] використовувалися ІР адреси, які не були властиві відповідачу. 16 липня 2015 року відповідач звернулась до правоохоронних органів із заявою про крадіжку коштів в сумі 6970 грн. із карткового рахунку № [NUMBER], заява зареєстрована в ЄРДР № 12015260080000349 за ч. 1 ст. 185 КК України. Відповідно до положень ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 1ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За змістом ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанком» було встановлено, що відносно відповідача були вчинені шахрайські дії. Разом із тим, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 16 травня 2016 року у розмірі 15 584,45 грн. Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач не проводив будь - яких операцій по переказу коштів зі свого рахунку. Також встановлено, що вини відповідача в незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не було. За даними внутрішньої перевірки служби безпеки банку, використання оформленої на ім'я позивача платіжної картки в мережі Інтернет було здійснено третіми особами, що свідчить про відсутність волі позивача на здійснення транзакцій. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із відповідача слід відмовити. Враховуючи наведене, ст.ст. 1066, 1068 ЦК України, ст. 40-1, 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,

Outcome: dismissed