Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач 03.04.2017 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просить зобов`язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку та відомість про нараховану заробітну плату, при цьому змінити дату звільнення із 16.06.2011 на фактичний день видачі трудової книжки і стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2000 грн. відшкодування за завдану моральну шкоду. Позов обґрунтовано тим, що позивач працював головою Решетилівської районної громадської організації УТМР з 26.02.2011 року. Наказом №20-вк від 16.06.2011 його звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно ч.4 ст. 36 КЗпП України. В останній робочий день відповідач не видав йому трудову книжку, чим порушив ст. 47 КЗпП України. Відповідач не повідомив про наказ про звільнення, копію наказу про звільнення отримав лише 17.03.2016. Згідно наказу №20-вк від 16.07.2011 відповідачем не виконано пункти 2, 3, 4 наказу до цього часу. Незважаючи на неодноразові звернення щодо видачі трудової книжки, до цього часу трудова книжка не оформлена та не видана. Посилаючись на ч.4 ст. 235 КЗпП України, вважає, що йому належить середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з відповідача. Обчислення середнього заробітку проводиться, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Беручи ще до уваги, що його середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 3000 грн. Крім того, незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, яка полягає у суттєвих моральних стражданнях та втраті нормальних життєвих зв`язків, оскільки не має змоги подати документи на зарахування трудового стажу, що позбавляє можливості отримати зароблену матеріальну допомогу. Моральну шкоду оцінює у 2000 грн. 10.04.2017 відкрито провадження у справі суддею [PERSON] Л.Г. 10.07.2017 від Громадської організації Решетилівська районна організація УТМР надійшли заперечення на позов, згідно яких наказом №20-вк від 16.06.2011 було призначено [PERSON] виконуючим обов`язки голови Решетилівської РО УТМР, доручено Лаську В.М. провести організаційні заходи по проведенню позачергової конференції, зобов`язано провести прийом-передачу матеріальних цінностей з підзвіту позивача під звіт [PERSON] , бухгалтеру Решетилівської РО УТМР провести оплату праці згідно чинного законодавства. Щодо звільнення позивача у цьому наказі нічого не зазначено. 09.07.2011 на виконання наказу №20-вк від 16.06.2011 на позачерговій конференції Решетилівської РО УТМР було розглянуто та задоволено заяву позивача та звільнено його з посади голови Решетилівської РО УТМР, що підтверджується копією протоколу №2 позачергової конференції від 09.07.2011. Також позивача 08.06.2011 згідно поданої ним заяви звільнено з посади директора Решетилівського ГМРГ та з вказаної дати трудова книжка знаходилась у позивача. Відповідно до постанови КМУ від 27.04.1992 №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Крім цього, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Отже, позивач, обіймаючи посади керівника Решетилівської районної ради УТМР та Решетилівського госпрозрахункового мисливсько-рибальського господарства, ніс особисту відповідальність за збереження трудових книжок та достовірність внесених до них даних про трудову діяльність і сам мав забезпечити внесення до своєї трудової книжки запису про прийняття та звільнення. Приймаючи до уваги умови зберігання трудової книжки самим позивачем, відсутність затримки видачі трудової книжки, вважає відсутніми підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Також, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, так як у позові вказано, що позивача звільнено 16.06.2011 на підставі його заяви від 10.06.2011. Позивач був обізнаний про порушення його прав ще у червні 2011 року. Розгляд справи не завершено у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.03.2018. 04.05.2018 справу прийнято до провадження суддею Горульком О.М., однак розгляд справи не було завершено у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 10.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями 13.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). Ухвалою судді від 04.03.2019 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і призначено судовий розгляд на 15.04.2019, який відкладено на 30.07.2019 у зв`язку з нез`явленням відповідача, щодо якого відсутні дані про належне повідомлення. Ухвалою суду від 30.07.2019 за клопотанням позивача здійснено заміну неналежного відповідача голови громадської організації Решетилівської районної організації УТМР на належного відповідача громадську організацію Решетилівська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок, розпочато розгляд справи по суті, за клопотанням представника відповідача оголошено перерву на 21.10.2019. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що перебував на посаді голови ГО Решетилівської РО УТМР, а також на посаді директора Решетилівського госпрозрахункового мисливсько-рибальського господарства (далі Решетилівський ГРМГ). У червні 2011 подав Полтавській обласній організації УТМР заяви про звільнення з обох посад за власним бажанням. Заява про звільнення з посади голови ГО Решетилівського РО УТМР датована 10.06.2011. Підтверджує добровільність волевиявлення на звільнення. 08.06.2011 його звільнено з посади директора Решетилівського ГРГМ та внесено до трудової книжки запис про це. Наказ про звільнення з посади голови ГО Решетилівської РО УТМР до цього часу відсутній. 16.06.2011 видано наказ про призначення в.о. голови ГО Решетилівської РО УТМР Леська, про приймання-передачу матеріальних цінностей та про проведення конференції з приводу його звільнення. Однак йому невідомо чи проводилась конференція, так як він запрошений не був, приймання-передача матеріальних цінностей здійснена не була. Трудова книжка з червня 2011 року знаходиться у нього, так як забрав її, бо необхідна була для пенсійного органу. Запис щодо звільнення з посади голови ГО Решетилівської РО УТМР не внесено. У зв`язку з цим вважає, що до цього часу перебуває на цій посаді, а тому йому до цього часу відповідач повинен нараховувати та виплачувати заробітну плату. Звертався до суду про поновлення на роботі, але суд спір не вирішив. Вважає, що його права порушено 16.06.2011, звернувся з цим позовом до суду 03.04.2017, бо йому обіцяли вирішити спір добровільно, думав, що все уладиться. Коли забирав з організації трудову книжку, займав посаду керівника. Після звільнення надавав Леську трудову книжку для внесення запису, але [PERSON] не брав. На момент звільнення вже був пенсіонером, до органів Пенсійного фонду за перерахунком не звертався. Позовні вимоги про зобов`язання видати відомість про заробітну плату заявлено з метою отримання довідки про заробітну плату для пенсії. Не звертався до відповідача з приводу видачі цієї довідки, бо відсутній запис про звільнення у трудовій книжці. Розмір моральної шкоди становить 2000 грн., бо так визначив. Представник позивача підтримав позицію позивача, доповнень не надав. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що позивач, будучи керівником організації, забрав трудову книжку, яка з червня 2011 року перебуває у нього. Рішенням конференції ГО Решетилівської РО УТМР від 09.07.2011 його звільнено з посади голови за власним бажанням. Позивач не надав трудову книжку для внесення відповідного запису, отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Окрім того, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.11.2016 відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судом встановлено правомірність дій відповідача щодо звільнення та невнесення запису про звільнення до трудової книжки, отже ці обставини встановлені судом та не потребують доказування. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно витягу з трудової книжки позивача та оглянутого судом її оригіналу позивач 26.03.2009 прийнятий на посаду директора Решетилівського ГМРГ обласної ради УТМР на підставі наказу №02-ВК від 26.03.2009 та 08.06.2011 звільнений з цієї посади згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №17-ВК від 08.06.2011 (а.с.7). Оригінал трудової книжки містить записи №18 від 20.02.2010 про прийняття на посаду голови районної ради УТМР Решетилівського району на підставі рішення конференції Решетилівської РО УТМР від 20.02.2010 та запис №19 від 09.07.2011 про звільнення з цієї посади згідно поданої заяви на підставі рішення позачергової конференції Решетилівської РО УТМР від 09.07.2011. Однак у цих записах відсутні відомості про посадову особу, яка їх внесла, та печатка організації. Позивач пояснив, що ці записи він вніс до трудової книжки власноруч, як керівник, однак не засвідчив печаткою та підписом, бо без акту приймання-передачі печатку та документи вилучили з його кабінету та на підприємство його не допускали. Сторонами визнано, що позивач 20.02.2010 був обраний на посаду голови ГО Решетилівської РО УТМР та виконував обов`язки до дня написання заяви про звільнення від 10.06.2011. Заяву про звільнення позивачем підписано та подано Полтавській обласній організації УТМР 10.06.2011, що підтверджується копією заяви зі штампом про отримання (а.с.4). Згідно наказу голови президії Полтавської обласної ради УТМР №20-вк від 16.06.2011 у зв`язку із поданою заявою про звільнення з посади голови ради Решетилівської РО УТМР Найдьона В.Г., призначено [PERSON] тимчасово виконуючим обов`язки голови ради організації з 16.06.2011 до проведення позачергової конференції; доручено [PERSON] . провести організаційні заходи по проведенню позачергової звітно-виборної конференції Решетилівської РО УТМР; провести прийом-передачу матеріальних цінностей з підзвіту [PERSON] під звіт [PERSON] ; бухгалтеру Решетилівської РО УТМР проводити оплату праці згідно чинного законодавства (а.с.5). Рішенням позачергової конференції Решетилівської РО УТМР від 09.07.2011 у зв`язку з поданою заявою [PERSON] звільнено з посади голови ради Решетилівської РО УТМР; обрано головою [PERSON] (а.с. 140-141). Сторонами визнано, що станом на день звільнення (09.07.2011) трудова книжка позивача знаходилась у нього. Посилання позивача на те, що йому невідомий взагалі факт проведення позачергової конференції щодо його звільнення, спростовується рішенням Решетилівського районного суду від 17.11.2016, а також оригіналом трудової книжки позивача, де ним власноруч внесено записи №18 та №19. Рішення про його звільнення позивачем не оскаржено. У судовому засіданні позивач підтвердив наявність добровільного волевиявлення на звільнення за власним бажанням та факт написання ним відповідної заяви 10.06.2011. Відповідно до ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17.11.2016, яке набрало законної сили 13.01.2017, у цивільній справі №546/43/16-ц за позовом [PERSON] до громадської організації Решетилівська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок, третя особа Полтавська обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с.124-125). Цим рішенням встановлено обставини щодо осіб, які є сторонами у цій цивільній справі, тобто обставини, які не потребують доказування у цій справі. Судом у справі №546/43/16-ц встановлено, що у лютому 2010 року позивача обрано головою ради Решетилівської районної організації УТМР. 09 липня 2011 року на позачерговій конференції\~ Решетилівської РО УТМР заяву позивача про звільнення за власним бажанням було задоволено та звільнено його з посади голови Решетилівської районної ради УТМР. Позачергова конференція Решетилівської РО УТМР від 09 липня 2011 року, приймаючи рішення про звільнення позивача з посади голови Решетилівської районної ради УТМР, діяла в межах своєї компетенції і у відповідності до положень Статуту. Ні рішення позачергової конференції Решетилівської РО УТМР від 09 липня 2011 року про звільнення позивача з посади голови Решетилівської районної ради УТМР, ні наказ № 17-вк від 08.06.2011 року про звільнення його з посади директора Решетилівського госпрозрахункового мисливсько-рибальського господарства позивачем не оскаржувалися, на час розгляду справи в суді вони не змінені, не скасовані і не визнані незаконними. Суд не взяв до уваги твердження позивача на те, що в його трудовій книжці відсутні записи про звільнення його з посади голови Решетилівської районної ради УТМР, а тому він вважається таким, що перебував на цій посаді на протязі п`ятирічного строку своєї каденції, рахуючи з дати обрання його на цю посаду, оскільки позивач, обіймаючи посади керівника Решетилівської районної ради УТМР та Решетилівського госпрозрахункового мисливсько-рибальського господарства, ніс особисту відповідальність за збереження трудових книжок та достовірність внесених до них даних про трудову діяльність і сам мав забезпечити внесення до своєї трудової книжки ці записи. Оскільки саме звільнення позивача з посади голови Решетилівської РО УТМР ним не оскаржується і не визнане незаконним, суд не вбачав підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП. З урахуванням зазначених вище умов зберігання трудової книжки відповідача не вбачаються також і підстави для задоволення позову відповідно до положень ч. 5 ст. 235 КЗпП. Встановлені в ході судового розгляду справи обставини дають підстави стверджувати, що в даному випадку відсутній сам факт вимушених прогулів відповідача, що свідчить про безпідставність позову. Слід також зазначити, що з оглянутої в судовому засіданні позовної заяви [PERSON] , яка міститься в матеріалах цивільної справи №546/43/16-ц, встановлено, що підставами позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем заявлено відсутність у нього рішення про його звільнення, заперечення ним факту написання заяви про звільнення за власним бажанням, внаслідок чого стверджував, що трудові правовідносини продовжуються до закінчення строку, на який його було обрано до лютого 2016 року, а тому за цей час йому належить середній заробіток за час вимушеного прогулу. Підставою позову у цій справі є затримка видачі роботодавцем трудової книжки при звільненні (ч.4 ст. 235 КЗпП України в редакції станом на день звільнення). Отже, підстави для закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку відсутні, оскільки позов заявлено з різних підстав. Щодо затримки видачі позивачу трудової книжки. Відповідно до\~ст.\~47\~ч.1,\~2\~КЗпП України (в\~редакції станом\~на час\~виникнення спірних\~правовідносин \~09.07.2011)\~ власник\~або \~уповноважений \~ним \~орган \~зобов`язаний\~ в\~день звільнення\~видати працівникові\~належно оформлену\~трудову книжку\~ і\~провести \~з ним\~розрахунок у\~строки,\~ зазначені\~в статті\~116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч.4 ст. 235 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин 09.07.2011) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Посилання позивача на те, що він не був запрошений на конференцію та йому не видано наказ про звільнення не ґрунтується на законі, оскільки звільнення відбулось з ініціативи працівника, тому згідно ч.2 ст. 47 КЗпП України відсутній такий обов`язок роботодавця без пред`явлення відповідної вимоги працівником. Позивачем не надано доказів про звернення до відповідача з відповідною вимогою. Додана до позовної заяви копія звернення позивача від 12.03.2016 до роботодавця з вимогами про повідомлення підстав невиплати заробітної плати, про надання протоколу засідання президії УТМР та інших документів, не є такою вимогою, оскільки подано під час судового розгляду цивільної справи №546/43/16-ц та у зв`язку з її розглядом, про що зазначено у зверненні (а.с.8). Згідно п. 2, 3, 4 постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку…Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністрества праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соцзахисту населення України №58 від 29.07.1993, визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Позивач, під час перебування на посаді та виконання ним посадових обов`язків керівника організації до дня написання заяви про звільнення, забрав свою трудову книжку з організації, що підтверджується його поясненнями, а також наявністю у нього оригіналу трудової книжки. За минуванням потреби, в порушення вимог постанови КМУ №301 від 27.04.1993, трудову книжку не повернув. Доказів про надання ним трудової книжки роботодавцю для внесення запису про звільнення, а також доказів про відмову роботодавця внести записи про звільнення у надану ним трудову книжку, позивач суду не надав. Також суд звертає увагу, що трудова книжка позивача не містить не лише належного запису про звільнення з посади голови організації, а також і належний запис про його обрання на цю посаду, що свідчить про порушення позивачем, як керівником організації, вимог зазначеної постанови КМУ. Наведеними вище нормами трудового законодавства передбачено обов`язок роботодавця видати працівникові трудову книжку, яка повинна перебувати на зберіганні у роботодавця. Статтею 235 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку видачі трудової книжки, яка зберігається у роботодавця, при звільненні працівника. Окрім того, обов`язковою ознакою такої бездіяльності є вина роботодавця. З урахуванням встановлених судом обставин, які наведено вище, суд приходить до висновку про відсутність факту затримки видачі трудової книжки відповідачем з його вини, оскільки трудова книжка не перебувала у його володінні не з вини відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги про зобов`язання видати належним чином оформлену трудову книжку, зобов`язання замінити дату звільнення з 16.06.2011 на фактичний день видачі трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Щодо зобов`язання відповідача видати відомість про нараховану заробітну плату Також суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання відповідача видати відомість про нараховану заробітну плату з наступних підстав. Відповідно до ст. 49 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем не надано суду доказів про порушення відповідачем його права, передбаченого ст. 49 КЗпП України, так як не доведено факт його звернення до роботодавця з приводу надання відповідної довідки. Звернення позивача від 12.03.2016 (а.с.8) не є таким доказом, оскільки стосується заробітної плати, яка, на думку позивача, повинна бути йому нарахована з 2011 по строк закінчення повноважень у 2016 році. Підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки відсутні, з огляду на неведене вище. Щодо моральної шкоди Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки у судовому засіданні не підтверджено факт порушення відповідачем трудових прав позивача. Окрім того, позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а також її розміру. Таким чином, позовні вимоги в повному обсязі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed