Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 740 гривень 04 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20 липня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Вказує на те, що відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, цей договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо ж протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматичного лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення норм ст.ст.526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року [PERSON] має заборгованість в сумі 19 740,04 гривень, яка складається з наступного: - 5 059,33 гривень - заборгованість за кредитом; - 13 264,52 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 гривень - штраф (фіксована частина); - 916,19 гривень - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 20 липня 2006 року, а також судові витрати. В судове засіданні представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог та, у разі неявки відповідача, на заочному розгляді справи. Відповідач надала суду заперечення, в яких зазначила, що не згідна з позовом з наступних підстав. Вона дійсно уклала зазначений вище договір, по якому платіжну картку банк видав 20 липня 2006 року, строк дії якої закінчився 20 липня 2008 року. Цією карткою вона перестала користуватися з липня 2006 року. Відрахування з її заробітної картки коштів в рахунок погашення заборгованості у зв'язку з неналежним виконання нею умов кредитного договору, за її думкою, не є внесенням нею платежів в рахунок погашення кредиту. Вважає, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, не є допустимими доказами у справ, оскільки вона про їх існування не знала, вони їй не надавалися. Просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки в позивача на заявлення вимоги, викладеної ним у позові, немає права у зв'язку зі спливом строку її пред'явлення, та відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Дійсно, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 20 липня 2006 року [PERSON] від ПАТ КБ «Приват Банк» отримала кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Посилання відповідачки на той факт, що Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку, які надані позивачем до суду, не є тими самим, з якими її ознайомлювали під час підписання договору, не можуть прийматися судом до уваги, оскільки, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень обов'язок доказування. В момент укладення договору вона мала змогу отримати собі належним чином завірену копію цих Умов та правил, і наразі надати до суду. Позивач, в свою чергу, надав суду належним чином завірену копію Умов та правил надання банківських послуг. При цьому слід акцентувати увагу на тому, що відповідачка в своїх запереченнях керувалася пунктами саме цих Умов та правил, що свідчить про її прийняття всіх умов договору приєднання, укладеного між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч.2 ст.205 - правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. В спірному випадку договір в цілому не підписується, достатньо лише досягнення окремих істотних умов в заяві, де й містяться підписи сторін. Ч.2 ст.642 - якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає, що у порушення норм закону та умов договору відповідачка свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала і тому (відповідно до розрахунку заборгованості) заборгованість за кредитом складає 19 740,04 гривень, з яких 5 059,33 гривень - заборгованість за кредитом; 13 264,52 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 916,19 гривень - штраф (процентна складова). Проте суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка по справі заявила про застосування позовної давності в своєму запереченні та вказала на те, що строк дії її платіжної картки закінчився 20 липня 2008 року. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Із заяви від 20 липня 2006 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], вбачається, що строк дії картки, виданої останньому, становить два роки. В справі, що розглядається, відбувалося переривання позовної давності, оскільки ч.1 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно п.5.6 Умов та правил надання банківських послуг утримувач карти поручає банку списувати з будь-якого рахунку утримувача, відкритого в банку, зокрема с Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, в тому числі мінімального обов'язкового платежу, якщо він зазначений в заяві клієнта і в пам'ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, по яким утримувач не являється належним поручителем. Списання грошових коштів здійснюється у відповідність до встановленого законодавством порядку. З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що з рахунку [PERSON] останнє відрахування коштів за користування кредитним лімітом проводилося 16 вересня 2009 року, що навіть при списанні цієї суми позивачем за своєю ініціативою, з підстав, викладених вище, є визнанням боргу відповідачем та перериванням позовної давності. Тому строк позовної давності слід відраховувати саме з цього часу. Але ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 11 вересня 2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у два роки. Тобто й перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки Автоматичне неодноразове продовження дії картки, при наявності, не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України, зокрема в постановах № 6-14цс14, 6-134цс14, 6-127цс14. Посилання суду на зазначену практику регламентується ст.3607 ЦПК України, відповідно до приписів якої, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed