Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], який у подальшому уточнив, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 162М/07 від 17.09.2007 року у розмірі 36317, 61 доларів США. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 162М/07 від 17.09.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн., за умовами якого останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши [PERSON] грошові кошти у вказаному розмірі. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором № 162М/07 від 17.09.2007 року належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 15.05.2017 року має заборгованість у розмірі 36317, 61 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 16862,10 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 12264,70 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2750,86 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3350,08 доларів США; сум заборгованості за комісією - 1089,87 доларів США. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила про його задоволення. Вважає, що строк позовної давності не пропустили, оскільки строк дії договору продовжений до 15.09.2021 року. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив про застосування позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором його довіритель вніс 02.04.2013 року. При цьому пояснив, що розрахунок заборгованості містить суперечності та підписаний особою, яка не має право підписувати фінансові документи. З цих підстав просив про відмову у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № 162М/07 від 17.09.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язався погашати кредит за сплатою 13,5 відсотків річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку № 1 до кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 166,67 доларів США (щомісячний платіж) не пізніше 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15 вересня 2017 року. Додатковою угодою № 2 від 27 серпня 2009 року змінений кінцевий термін повернення кредитних коштів до 15 вересня 2021 року. Взяті на себе зобов'язання банк виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 20000,00 доларів США. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язані вправі заявити в суд вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Виходячи з наведених норм, а також правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України № 6-116ц13 від 06.11.2013 року - позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись за кожний черговий платіж з моменту порушення строку його погашення. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору був здійснений боржником у квітні 2013 року, тобто право вимоги у банка виникло ще в 2013 році, проте останній всупереч ст. 257 ЦК України не пред'явив в трирічний строк свої вимоги до [PERSON] Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Представником відповідача було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України в судовому засіданні до ухвалення судового рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» слід відмовити у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed