Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач 04 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 25 жовтня 1998 року вона у Івашківській сільській раді Кодимського району Одеської області, зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис №06. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені. Причиною цього стало те, між ними постійно виникають сварки та суперечки. Не проживають однією сім»єю з 2013 року. Спільне господарство не ведеться. Примирення не можливе. Просить шлюб розірвати, а дитину залишити проживати з ним. Після розірвання шлюбу залишити відповідачці шлюбне прізвище. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явилась, надавши суду заяву про визнання позову і розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 жовтня 1998 року у Івашківській сільській раді Кодимського району Одеської області, актовий запис №06 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 06 грудня 1999 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області). Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, оскільки подружжя має різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Вони не живуть однією сім»єю з 2013 року. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об»єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов»язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. Стосовно визначення місця проживання неповнолітньої дитини, то суд прийшов до такого. Позивач просить залишити проживати сина з ним. Відповідач з цим погодилась, вважаючи, що саме позивач може дати необхідне виховання дитині. З огляду на викладене суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітньої дитини - з батьком. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2,113 СК України,

Outcome: approved