Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] 19.12.2007 року та позивач по справі уклали договір кредиту № 895/03-021-126, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит та зобов`язувався повернути кошти, сплатити проценти за користування кредитом у строки та на умовах , що передбачені договором та графіком погашення кредиту. З метою належного забезпечення виконання зобов`язань позичальника позивач та [PERSON] уклали договір поруки №ДП 895/03-021-126, відповідно до якого поручитель поручився за виконання позичальником обов`язку, що виник на підставі договору кредиту. Позивач наполягає, що ним умови кредитного договору були виконані у повному обсязі, кредитні кошти [PERSON] отримав, а свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 04.05.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 70227.11 грн. За таких обставин ПАТ «Укрсоцбанк» був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення суми заборгованості із відповідачів в примусовому порядку. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 10.01.2019 року. Ухвалою суду, яка була направлена відповідачам в установленому порядку, останнім був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідачі відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направили. Повідомлення відповідачів про розгляд справи в суді здійснювалося у порядку встановленому чинним законодавством, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з матеріалів справи позивач та [PERSON] 19.12.2007 року уклали договір кредиту №895/03-021-126, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000.0 грн. зі сплатою 28% річних та комісії, в розмірі та порядку, визначеними тарифами та послугами по наданню кредитів, які містяться в додатку №1 до цього договору.. Кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом сторони визначили 18.12.2009 року, що передбачено п. 1.1 вказаного договору. Аналізуючи вказаний договір суд встановив, що сторони при його укладені визначили всі істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, строки та порядок погашення кредиту та процентів за користування кредитом, а також графік повернення суми кредиту та погашення процентів за ним. Як встановлено судом [PERSON] належним чином свої зобов`язання по повернення кредиту, а також сплати відсотків за його користування не виконує, хоча підтвердив свою згоду з умовами вказаного договору та отримавши кредит взяв на себе зобов`язання належного виконання умов кредитного договору. Згідно із ст.,ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здійснював часткове погашення суми боргу, що свідчить про знання ним умов кредитного договору та необхідності повернення кредитних коштів, однак із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином свої зобов`язання виконувати перестав та повернення кредиту, а також відсотків за користування ним, своєчасно не здійснював. Таким чином судом встановлено, що відповідач порушив договору кредиту в частині своєчасного погашення кредиту та сплати нарахованих процентів. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Сплата Відповідачем неустойки у вигляді пені за порушення зобов`язання, передбачена п. 4.1 договору, в якому зазначено, що у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту (його частини), або сплати процентів, комісії, зазначених в умовах цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період невиконання зобов`язань за цим договором . Таким чином, відповідачу необхідно сплатити позивачу також і неустойку у вигляді пені за рушення зобов`язання передбаченого Договором. Крім того, відповідно до частини першої статті 552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Отже, відповідач також має виконати перед позивачем передбачені договором зобов`язання по поверненню частини кредиту та по сплаті процентів в натурі. Разом із тим позивач зазначає, що з метою своєчасного повернення кредиту та сплати процентів для забезпечення виконання умов договору був укладений договір поруки №ДП 895/03-021-126 від 19.12.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] є поручителем та зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту №895/03-021-126 від 19.12.2007 року, а саме повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Таким чином позивач посилаючись на умови вказаного договору поруки, а також норми ст. 554 ЦК України наполягає, що [PERSON] взявши на себе обов`язки поручителя та не забезпечивши належного виконання відповідачем [PERSON] взятих кредитним договором обов`язків, повинна відповідати перед позивачем разом з [PERSON] як солідарний боржник, у тому ж обсязі що і останній. Разом з тим вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження при розгляді матеріалів справи в суді. Так відповідно до п. 3.1.1 зазначеного вище договору поруки від 19.12.2007 року поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня від дати отримання листа кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов`язання за договором кредиту, виконати відповідне зобов`язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на рахунок кредитора, непогашеної суми процентів, на рахунок кредитора та непогашеної суми комісій. Відповідно до п. 6.3 вказаного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телефонограмою або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Разом з тим матеріали справи не містять жодних відомостей стосовно того, чи повідомлявся поручитель про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, та необхідність поручителем виконати відповідні зобов`язання погашення суми кредиту. Із умов вказаного договору вбачається, що обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги, яка вважається отримана поручителем якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, що вказана у даному договорі. Проте позивачем відповідних доказів надсилання такого повідомлення поручителю надано не було. Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Нормами ст., ст. 77-81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд приходить до переконання, що належних доказів повідомлення поручителя про необхідність виконання своїх зобов`язань позивачем не надано, а тому умови договору поруки [PERSON] не порушувала, а отже не порушувала і права позивача за захистом яких він звернувся до суду. Враховуючи зазначене вище суд приходить до переконання, що сума заборгованості по кредиту підлягає стягненню із [PERSON] , як позичальника, який достовірно знав про умови кредитного договору та не забезпечив їх належне виконання, в свою чергу позовні вимоги до [PERSON] є передчасними, а порушення нею прав позивача судом не встановлено. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови договору, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку, яка станом на 04.05.2018 року складає 70227.11 грн., та складається із наступного: сума заборгованості за кредитом - 18084,08 грн.; сума заборгованості за відсотками - 31640,01 грн.; розмір пені - 5136,38 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9017,11 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 2314,76 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 4064,77 грн.. Нормами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи позивач здійснив оплату судового збору у розмірі 1762 грн., що стверджується відповідним платіжним дорученням від 10.07.2018 року, однак, оскільки позовні вимоги задоволені частково, із [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача половину сплаченої суми. На підставі зазначеного та

Outcome: partial