Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02.10.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредиту № 08-987ПФЛ001-К, згідно з яким відповідачці був наданий кредит в сумі 3270,00 гривень, а остання зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобовязань відповідачки [PERSON]. за кредитним договором було забезпечено порукою. Так, 02.10.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до умов яких, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобовязались відповідати перед банком у повному обсязі за виконання позивачкою [PERSON] усіх зобовязань , що виникли з кредитного договору. Всупереч умов кредитного договору відповідачка [PERSON] не виконала своїх зобовязань щодо повернути суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 26.02.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 10985,35грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором на дату подачі позову до суду не сплачена у добровільному порядку, просять суд стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно, заборгованість за кредитним договором № 08-987ПФЛ001-К від 02.10.2008 року у загальному розмірі 10985,35грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн. сплачений при зверненні з позовною заявою до суду. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Як вбачається з позовної заяви справу просили розглянути без участі їх представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась. Про день та час розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову з проханням застосувати при вирішенні спору вимоги закону щодо строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки пунктом 1.1 кредитного договору №08-987ПФЛ001-К від 08.10.2008р. встановлений графік погашення заборгованості та кінцевий термін погашення заборгованості не пізніше 26 вересня 2009 року. Враховуючи те, що кредитний договір не містить умови щодо подовження строків позовної давності та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про переривання строку позовної давності, вважає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №08-987ПФЛ001-К від 08.10.2008р. сплив 26 вересня 2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 10 червня 2015 року. Крім того, зазначає, що виходячи з норм ч.4 ст. 559 ЦК України порука відповідно до договору поруки від 08.10.2008 року, укладеного між ним та позивачем, на виконання умов кредитного договору № 08-987ПФЛ001-К від 08.10.2008 року є припиненою, у зв»язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову з проханням застосувати при вирішенні спору вимоги закону щодо строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки пунктом 1.1 кредитного договору №08-987ПФЛ001-К від 08.10.2008р. встановлений графік погашення заборгованості та кінцевий термін погашення заборгованості не пізніше 26 вересня 2009 року. Враховуючи те, що кредитний договір не містить умови щодо подовження строків позовної давності та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про переривання строку позовної давності, вважає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №08-987ПФЛ001-К від 08.10.2008р. сплив 26 вересня 2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 10 червня 2015 року. Крім того, зазначає, що виходячи з норм ч.4 ст. 559 ЦК України порука відповідно до договору поруки від 08.10.2008 року, укладеного між ним та позивачем, на виконання умов кредитного договору № 08-987ПФЛ001-К від 08.10.2008 року є припиненою, у зв»язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до договору кредиту № 08-987ПФЛ001-К від 02.10.2008 року встановлено, що між позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобовязання, а саме: кредитор надав відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності на цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3270,00грн., зі сплатою 24% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 26.09.2009 року, на умовах, визначених цим договором, а відповідачка [PERSON] взяла на себе зобовязання своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього договору(а.с.5-8). Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що договір кредиту укладений позивачем та відповідачкою [PERSON] саме в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою банку та відповідачкою [PERSON]. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобовязання за кредитним договором, чим порушила умови укладеного між банком та нею договору. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 26.02.2015 року складає 10985,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2997,50грн.; заборгованість за відсотками 4613,58грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту -710,99грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 917,59грн.; інфляційні втрати за кредитом 761,37грн.; інфляційні втрати за відсотками 984,33грн.(а.с.13-15). Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже, за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три процента річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації(плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідальність поручителя також передбачена ст. 554 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, були укладені наступні договори поруки: 02 жовтня 2008 року № 08-987ПФЛ001-1П між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON]; 02 жовтня 2008 року № 08-987ПФЛ001-2П між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON]. Відповідно до умов договорів поруки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобовязались перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірах та у випадках, передбачених договором кредиту № 08-987ПФЛ001-К від 02.10.2008 року. Положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з п. 1.1 договору кредиту № 08-987ПФЛ001-к від 08.10.2008 року, укладеного з відповідачкою [PERSON], строк виконання основного зобовязання було визначено виключно до 26.09.2009 року, тобто зобовязання за цим договором мають чітко визначений строк виконання. З позовом банк звернувся до суду 05.06.2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Оскільки у договорах поруки укладених з відповідачами [PERSON] та [PERSON] не встановлений строк, після якого порука припиняється, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON], як поручителів, заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з позичальником [PERSON] не підлягають задоволенню, так як порука вважається припиненою та зобовязання поручителів перед банком припинилися. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3-х процентів річних з відповідачки [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд враховує вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони у процесі та не надала суду жодних доказів, якщо такі у неї малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. Разом з тим, суд враховує, що положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка [PERSON] не подала суду заяви щодо застосування судом при вирішенні спору позовної давності. Що стосується поданих суду заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування строку позовної давності при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що ці особи мають право подавати таку заяву у відношенні позовних вимог, що стосуються лише їх особисто і не мають право ставити питання щодо застосування строку позовної давності в інтересах іншого відповідача [PERSON], оскільки кожен з відповідачів користується наданими йому правами на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.1,3 ст. 32 ЦПК України позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачка [PERSON] доручала одному із співучасників [PERSON] або [PERSON] вести справу в її інтересах. Крім того, враховуючи, що суд прийшов до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON], як поручителів, заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з позичальником [PERSON] не підлягають задоволенню, так як порука вважається припиненою та зобовязання поручителів перед банком припинилися, відсутні підстави для застосування строку позовної давності по цим вимогам. Таким чином, на підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а в частині стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників, не підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60грн. сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial