Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач 04.07.2018 року звернулась до суду із зазначеним позовом, предметом якої є визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], в зв'язку зі смертю. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона є власником вищезазначеної квартири. Відповідач є особою, за якою вона доглядала. [PERSON] була зареєстрована у даному приміщенні, але [INFO] померла. Зняти її з реєстрації позивач не може, оскільки не має свідоцтва про її смерть, так як не є її близьким родичем. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити /а.с.38/. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач, яка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності /у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України/, не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази, надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 29,65 кв.м., житловою площею 17,23 кв.м. /а.с.6,8,9/. Відповідно до довідки №5003 від 04.07.2018 року за вищезазначеною адресою зареєстровані позивач та відповідач /а.с.7/. Відповідач померла [INFO], але зняти її з реєстрації позивач не може, оскільки не має свідоцтва про смерть, отримати яке не має змоги, оскільки не є її близьким родичем /а.с.18/. Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Відповідно до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач на законних підставах володіє квартирою, реєстрація померлої [PERSON] у квартирі створює їй перешкоди у користуванні квартирою, оскільки на неї нараховуються комунальні послуги, що завдає додаткових майнових витрат позивачу. Крім того, реєстрація померлої в квартирі перешкоджає позивачу отримати субсидію. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача законні, обґрунтовані, відповідач позов визнав, а тому позовна заява підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір має компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач звільнений від його оплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved