Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із вказаним позовом. В позові вказано, що між сторонами по справі укладено договір № б/н від 07.02.2011 р., відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний ліміт було змінено відповідно до укладених умов, а саме п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Відповідач умови договору не виконував належним чином, у звязку з чим станом на 31.12.2017 року утворилась заборгованість в загальному виразі 31555,78 гривень, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача разом з витратами по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час судового засідання повідомлявся належним чином судовою повісткою. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив, що підтримує подані ним заперечення проти позову, відповідно до яких просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог. Суд, з'ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору [PERSON]отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. (а.с.8). Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобовязання та надав відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі, однак відповідач порушив умови договору та із-за несвоєчасних платежів на погашення кредиту має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 31555,78 грн., що підтверджується розрахунком заборвонасті (а. с. 6, 7) Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно вимог ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У поданих матеріалах про застосування строків позовної давності представник відповідача вказує на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором та просить застосувати наслідки пропуску строку козовної давності. Судом встановлено, що 26.02.2014 року відповідачем було здійснено платіж на суму 1000 грн. в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а. с. 6 7) Відповідно до правової позиції Верховного суду України в справі № 6-1457цс16 до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що останнім днем вчинення дій відповідачем щодо погашення заборгованості є 26.02.2014 року, коли відповідач самостійно погашував заборгованість по кредиту. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст. 261 ЦК України). Згідно частини першої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Останній платіж [PERSON] було здійснено 26.02.2014 року, такі дії відповідача свідчили про визнання ним станом на вказане число, боргу. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 27.02.2018 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, який почався з дня останньої плати за кредитом, тому суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, у якій вказано, що відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ч.4\~ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed