Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №RF2-33642 від 15.12.2016 року в розмірі 75785,20 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до договору № RF2-33642 від 15.12.2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 58000,00 грн. в безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,1 % на рік. Відповідач обов'язку по поверненню кредиту не виконує, у зв'язку з чим станом на 24.09.2018 року заборгованість за кредитом становить 75785,20 грн., з них: 51539,77 грн. -заборгованість за кредитом; 1282,66 грн. -заборгованість по простроченим відсоткам; 17052,00 грн. -прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 5910,77- пеня. 24.09.2018 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, однак ніяких дій з боку останнього не було вчинено, внаслідок чого позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] Представник позивача надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача адвокат Пілігрім П.О. подав клопотання, в якому позовні вимоги не визнав, просить розглядати справу без його участі і без участі відповідача за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.12.2016 року між сторонами укладено кредитний договір № RF2-33642, відповідно до якого банк зобов'язався надати кредит у розмірі 58000,00 грн. в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача на термін до 14.12.2021 року (а.с.8-13). Відповідач зобов'язався використати кредит на цілі, вказані в п. 2.5 кредитного договору, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 4.1 та п. 4.2 вказаного кредитного договору за користування кредитом [PERSON] зобов'язаний сплачувати відсотки у розмірі 2,1 % річних, які нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/306» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) з дня видачі до дня повернення кредиту в повному обсязі. Пунктом 5 цього кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість відповідно до графіку платежів. Зарахування коштів на поточний рахунок для обслуговування кредиту відповідач зобов'язаний здійснювати шляхом перерахунку коштів у безготівковій формі та/або внесенням готівкою. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Кредитним договором позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по Кредитному договору процентної ставки, вказаної в п.2.4 Кредитного договору, але не менше 2 грн. за кожний день прострочення (п.6.1 Кредитного договору) Кредитні кошти у розмірі 58000,00 грн. були перераховані позивачем на рахунок відповідача, що підтверджується меморіальними ордерами від 15.12.2016 року (а.с.14-17) [PERSON] умови кредитного договору не виконував, і 24.09.2018 року на його адресу ПАТ «Кредобанк» направив повідомлення-вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 69874,43 грн. (а.с.27), однак ніяких дій щодо погашення заборгованості ним не було вчинено. 01.11.2018 року на адресу [PERSON] позичальником ПАТ «КРЕДОБАНК» повторно направлено повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 69874,43 грн. (а.с.28). Але до цього часу заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена. Згідно із розрахунком заборгованості у відповідача перед кредитором станом на 24.09.2018 року наявна заборгованість в сумі 75785,20 грн., в тому числі: 51539,77 грн. -заборгованість за кредитом; 1282,66 грн. -заборгованість по простроченим відсоткам; 17052,00 грн. -прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 5910,77- пеня (а.с.18-19). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 549 Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору визначено, що у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 51539,77 грн. -заборгованості за кредитом; 1282,66 грн. -заборгованості по простроченим відсоткам; 5910,77- пені, а разом 58733,20 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією суд керується наступним. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). При цьому пунктом 2.4 кредитного договору передбачено сплата за користування кредитом у розмірі 2,1% річних, а також п.4.1 Договору передбачено, що відповідач щомісячно сплачує позивачу комісію за управління кредитом відповідно до графіку платежів. Однак за правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов'язком банку, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об'єктивно надаються клієнту-позичальнику. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином умови пункту 2.4 та 4.1 кредитного договору №RF2-33642 від 15.12.2016 року є несправедливими, суперечать положенням частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, в Постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року - справа № 666/4957/15-ц, провадження № 61-43940св18 та у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)Верховним Судом України 16 листопада 2016року у висновках за результатами розгляду справи №6-1746цс16. Відповідно ж до ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановивши у кредитному договорі сплату комісії за адміністрування кредиту, ПАТ «Кредобанк» не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог ПАТ «Кредобанк» щодо стягнення заборгованості по комісії за адміністрування кредиту у розмірі 17052,00 грн. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» слід стягнути суму заборгованості в розмірі 58733,20 грн. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 58733,20 * 100 % / 75785,20 = 77,50%; 1762,00*77,50% / 100 % = 1365,55 грн. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1365,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial