Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач 02.06.2008р. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між сторонами 07.11.2007р. були укладені кредитні договори, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 637027,70грн та 692090грн. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, щодо повернення кредитних коштів, станом на 02.06.2008р. утворилась заборгованість в розмірі 1134553,50грн. Оскільки відповідач порушив свої кредитні зобовязання, то позивач просив достроково солідарно стягнути з відповідача та поручителів за кредитними договорами ТОВ «КПТ «Моринський» та ФГ «Уелсі» заборгованість в розмірі 1134553,50грн та розірвати договори кредитів №АЦ-00579 та АЦ00581 від 07.11.2007р.. 17.07.2008р. судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені частково. 27.03.2012р. за заявою відповідача суд скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду в загальному порядку. Підставою для скасування заочного рішення суду стали заперечення відповідача щодо факту укладання договору кредиту №АЦ-00579 від 07.11.2007р., в обґрунтування яких він зазначив, що не укладав такого договору та не підписував його. Також відповідача зазначив, що свої зобовязання за договором кредиту №АЦ-00581 від 07.11.2007р. він виконав в повному обсязі на підтвердження чого надав суду квитанції про сплату кредитної заборгованості на користь КС «Федерація». Ухвалою суду від 27.12.2016р. провадження по справі в частині вимог до ТОВ «КПТ «Моринський» та ФГ «Уелсі» закрито, у зв'язку з чим суд розглядає вимоги лише до відповідача [PERSON]. В судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судового виклику /а.с.63 т.2/. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. При цьому, враховуючи, що по справі судом повторно ухвалюється заочне рішення, то на підставі ч.3 ст.232 ЦПК воно не може бути переглянуте за заявою відповідача. [PERSON] рішення може бути оскаржене сторонами в загальному порядку. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 07.11.2007р. між сторонами було укладено договір кредиту №АЦ-00579 відповідно до якого спілка надала кредит відповідачу в розмірі 593088грн на розвиток бізнесу /а.с.9-10 т.1/. Кредит наданий строком на дванадцять місяців (з 07.11.2007р. по 07.11.2008р.). За користування кредитом сторони встановили плату в розмірі 42% річних, яка здійснюється за час користування кредитом відповідно до договору. Строк і порядок погашення кредиту та відсотків передбачений додатком №1 до договору /а.с.10 т.1/, яким передбачені щомісячні платежі на погашення відсотків та тіла кредиту. 07.11.2007р. відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 593088грн, що підтверджується видатковим касовим ордером /а.с.18 т.1/. 25.12.2007р. на умовах укладеного договору №АЦ-00579 відповідач отримав від КС «Федерація» ще 44000грн, що підтверджується відповідним видатковим касовим ордером /а.с.21 т.1/. Отже загальна сума кредитних коштів, отриманих відповідачем на підставі договору кредиту №АЦ-00579 складає 637088грн. Також 07.11.2007р. між сторонами було укладено договір кредиту №АЦ-00581 про надання КС «Федерація» на користь відповідача кредитних коштів в сумі 592090грн на тих самих умовах, що і договір №АЦ-00579 /а.с.11-12 т.1/. На підставі зазначеного договору 07.11.2007р. відповідач отримав кредитні кошти в сумі 592090грн, що підтверджується відповідним видатковим касовим ордером /а.с.19 т.1/. Крім того, 18.12.2007р. на умовах укладеного договору №АЦ-00581 відповідач отримав від КС «Федерація» ще 100000грн кредитних коштів, що підтверджується відповідним видатковим касовим ордером /а.с.20/. Отже загальна сума кредитних коштів, отриманих відповідачем на підставі договору кредиту №АЦ-00581 складає 692090грн. На виконання зобовязань за договором кредиту №АЦ-00579 відповідачем за період з 07.12.2007р. по 02.06.2008р. (дата надходження позову до суду) сплачено 35700грн (платіж 28.12.2007р.). В період з 02.06.2008р. по теперішній час відповідачем також здійснено сплату коштів на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 147550грн, що підтверджується наданими відповідачем суду квитанціями /а.с.183-185 т.1/. На виконання зобовязань по договору кредиту №АЦ-00581 відповідачем за період з 07.12.2007р. по 02.06.2008р. (дата надходження позову до суду) сплачено 500000грн, що визнається позивачем та підтверджується відповідною квитанцією /а.с.186 т.1/. В період з 02.06.2008р. по теперішній час відповідачем також здійснено сплату коштів на повернення кредитної заборгованості на загальну суму 116999,19грн, що підтверджено відповідними квитанціями /а.с.186-188 т.1/. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 02.06.2008р. заборгованість відповідача по договору кредиту №АЦ-00579 складає 837570,20грн, яка складається з наступних сум: сума кредиту 637027,70грн; сума відсотків 114777,40грн; додаткові відсотки 20680,23грн; пеня за прострочення виконання зобовязань 27829,06грн; упущена вигода 37255,82грн /а.с.131 т.1/. За договором кредиту №АЦ-00581 заборгованість відповідача станом на 02.06.2008р. складає 296983,30грн і складається з наступних сум: сума кредиту 237413,70грн; сума відсотків 39776,52грн; додаткові відсотки 3253,68грн; упущена вигода 16539,40грн /а.с.132 т.1/ Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється здійснити погашення кредитної заборгованості позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і вимагає стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за договорами кредитів в розмірі 1134553,50грн. Тож між сторонами існує спір щодо виконання кредитних зобовязань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями, укладених між сторонами договорів. Відповідно до положень ст.3 ЦК цивільні правовідносини регулюються на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Зі змісту ст.6 ЦК випливає, що питання, які не врегульовані між сторонами умовами укладеного договору, регулюються положеннями закону. Відповідно до положень ст.ст.526, 629 ЦК умови договору є обовязковими для сторін і зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до таких умов. Статтею 204 ЦК передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Закон передбачає дві форми недійсного правочину нікчемний правочин (коли його недійсність встановлена законом) і оспорюваний (коли одна зі сторін заперечує його дійсність). У своїй заяві про перегляд заочного рішення /а.с.170 т.1/ відповідач зазначив, що заперечує дійсність договору кредиту №АЦ-00579 від 07.11.2007р., оскільки він його не підписував та не отримував кредитних коштів. В наданому суду клопотанні від 23.05.2012р. /а.с.212 т.1/ відповідач зазначив, що не отримував кредитних коштів за договором №АЦ-00579 та не підписував видаткових касових ордерів від 07.11.2007р. на суму 593088грн /а.с.18 т.1/, від 25.12.2007р. на суму 44000грн /а.с.21 т.1/. Також заперечив отримання коштів по договору №АЦ-00581 від 07.11.2007р. в сумі 100000грн, що зазначено у видатковому касовому ордері від 18.12.2007р. /а.с.20 т.1/. Даючи оцінку таким доводам відповідача суд зауважує, що відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК обовязок доказування обставин, на які сторона посилається, як підставі обґрунтування своїх заперечень, покладається на таку сторону. Відповідачем було заявлене клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, яка не була проведена через відсутність у позивача оригіналів видаткових касових ордерів про видачу кредитних коштів. Проте, позивачем не надані такі документи, оскільки вони були вилучені слідчим управлінням УМВС України в Черкаській області у зв'язку із проведенням досудового розслідування кримінальної справи відносно колишніх посадових осіб КС «Федерація» [PERSON] та [PERSON], що підтверджується листом позивача від 29.06.2016р. /а.с.39 т.2/ та наданими суду копіями відповідних касових ордерів, які засвідчені посадовою особою слідчого управління УМВС України в Черкаській області /а.с.40-42 т.2/. Таким чином, позивач не ухиляється від проведення почеркознавчої експертизи по справі, а її проведення неможливе з обєктивних причин. Натомість відповідач інших доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав, а відтак не спростував достовірність кредитного договору №АЦ-00579 від 07.11.2007р., оригінал якого наданий суду /а.с.231-232 т.1/. Крім того, факт дійсності зобовязань по кредитному договору №АЦ-00579 від 07.11.2007р. підтверджується і поведінкою відповідача, який надав суду оригінали квитанцій про сплату коштів на виконання кредитних зобовязань, серед яких 12 квитанцій підтверджують здійснення платежів на виконання зобовязань саме по цьому договору /а.с.183-185/. Таким чином, відповідачем здійснено платежі на виконання умов кредитного договору №АЦ00579 від 07.11.2007р. на загальну суму 147550грн. Доводи відповідача щодо того, що він не надав значення відомостям, вказаним в платіжних квитанціях, і вважав, що здійснює погашення кредитної заборгованості по договору №АЦ-00581 від 07.11.2007р. суд вважає необґрунтованими, оскільки вони також не підтверджені ніякими доказами. До того ж варто звернути увагу, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення та послідуючих клопотаннях про призначення по справі почеркознавчих експертиз визнав дійсність лише своїх зобовязань по договору кредиту №АЦ-00581 від 07.11.2007р. в межах отриманого кредиту в розмірі 592090грн. Відповідно до умов цього договору, з урахуванням погодженого сторонами графіку порядку погашення кредиту та відсотків /а.с.12 т.1/, його загальна сукупна вартість складає 758281,40грн. З урахуванням того, що 08.01.2008р. відповідач достроково здійснив погашення кредиту та відсотків в більшому розмірі, ніж то передбачено графіком (платіж 08.01.2008р. на суму 500000грн), то загальна сукупна вартість такого кредиту зменшилась за рахунок зменшення строку користування кредитними коштами, що обумовлює зменшення нарахованої плати за користування кредитом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості /а.с.132 т.1/ станом на 02.06.2008р. заборгованість по кредитному договору №АЦ-00581 складає 280443,90грн (сума кредиту та основних і додаткових відсотків). Оскільки відповідач заперечує факт отримання додаткових кредитних коштів по договору №АЦ-00581, то розмір його заборгованості станом на 02.06.2008р., щонайменш мав бути зменшений на цю суму і складатиме 180443,90грн. Отже загальна сума, яку відповідач мав повернути позивачеві складає 680443,90грн (добровільно сплачені 500000грн + заборгованість 180443,90грн). Натомість відповідачем надано суду квитанції /а.с.183-188 т.1/, відповідно до яких ним на користь позивача на виконання усіх кредитних зобовязань сплачено 764549,19грн. Зазначені обставини свідчать про необґрунтованість доводів відповідача щодо існування між ним та позивачем кредитних зобовязань лише в межах отриманого кредиту по договору №АЦ-00581 в розмірі 592090грн. Отже з урахуванням зазначених обставин суд вважає доведеним факт укладання між сторонами кредитних догорів №АЦ-00579 та АЦ-00581 від 07.11.2007р., на підставі яких відповідачем було отримано кредитні кошти в розмірі 637088грн (договір АЦ-00579, видаткові касові ордери про отримання кредитних коштів в сумах 593088грн та 44000грн) та 692092грн (договір АЦ-00581, видаткові касові ордери про отримання кредитних коштів в сумах 592092грн та 100000грн). З огляду на положення ч.3 ст.215 ЦК, оскільки недійсність кредитних договорів та їх умов не визнана судом у встановленому законом порядку, то твердження відповідача про недійсність зобовязання позичальника за такими договорами є необґрунтованою. Таким чином, умови кредитного договору є дійсними і мають виконуватись його сторонами належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, укладеними між КС «Федерація» та відповідачем кредитними договорами передбачений обовязок позичальника повертати кредит шляхом здійснення щомісячних платежів. Натомість відповідач допустив порушення свого зобовязання, оскільки прострочив здійснення платежів. Тож вимога позивача про дострокове повернення кредиту та процентів за його використання ґрунтується на законі та передбачена умовами кредитних договорів (п.6.3.1), а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобовязання, в контексті ст.ст.546, 549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Умовами укладених між сторонами кредитних договорів передбачено наслідки порушення позивальником строків виконання кредитних зобовязань. Пунктом 3.2 договорів сторони визначили, що при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на три дні, процентна ставка плати за кредит подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості та 0,25відсотків за кожен день прострочення користування кредитом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитними договорами /а.с.131,132 т.1/ відповідає умовам таких договорів. Проте до такого розрахунку позивачем включені лише платежі, які були здійснені відповідачем до 02.06.2008р.. Разом з тим, судом встановлено, що в період з 03.06.2008р. по теперішній час відповідачем здійснено ще платежі на виконання його кредитних зобовязань перед позивачем на загальну суму 147550грн по договору №АЦ-00579 /а.с.183-185 т.1/ та 116999,19грн по договору №АЦ-00581 /а.с.186-188/. Здійснення таких платежів визнається і позивачем, який у своєму листі від 17.07.2008р. /а.с.133 т.1/ повідомив суд про добровільне виконання відповідачем своїх кредитних зобовязань на суму 155940грн. Таким чином, загальна сума кредитної заборгованості відповідача підлягає зменшенню на суму 264549,19грн. Крім того, в позові позивач вимагає стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 37255,82грн, в якості відшкодування збитків за порушення відповідачем зобовязань по договору №АЦ-00579, та 16539,40грн по договору №АЦ-00581. Даючи оцінку таким вимогам позивача суд зауважує, що право кредитора на відшкодування збитків у зв'язку з порушенням боржником свого зобовязання передбачене ст.623 ЦК. Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК збитки у вигляді упущеної вигоди це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. За статтею 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Системний аналіз зазначених норм свідчить, що упущена вигода це доходи, які кредитор міг би реально одержати, якби боржник належним чином виконав свої зобовязання. З огляду на положення ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК, ст.623 ЦК реальність таких доходів та їх розмір має доводитись кредитором шляхом надання суду відповідних доказів. Всупереч зазначених положень позивачем не надано суду відповідних доказів, а відтак вимога про відшкодування упущеної вигоди є необґрунтованою. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню в межах суми 816209,09грн (1134553,50грн - 264549,19грн (добровільне погашення боргу) 53795,22грн (необґрунтована упущена вигода). Стосовно вимог про розірвання кредитних договорів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.651 ЦК розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань зі своєчасного повернення кредитних коштів та плати за користування кредитом інтереси позивача суттєво порушені. Умовами договору передбачено, що строк його дії визначений з 07.11.2007р. до 07.11.2008р., але не менше, ніж до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Оскільки відповідач до теперішнього часу своїх зобовязань належним чином не виконав, тобто договір продовжує діяти, то позивач має право вимагати дострокового розірвання кредитних договорів, що тягне за собою припинення договірних правовідносин між сторонами. При цьому суд звертає увагу, що розірвання договору є одним із способів захисту в цивільному судочинстві. Право обрання такого способу захисту належить позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3, 4 ЦПК), на що звертав увагу пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». При цьому розірвання договору, наслідком чого є припинення його дії, не тягне за собою припинення невиконаного зобовязання (п.17 постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5). Отже заявлення позивачем одночасно вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання такого договору не суперечить загальним засадам регулювання цивільних правовідносин і відповідає положенням ст.16 ЦК. З огляду на положення ч.1 ст.20, ст.651 ЦК, ст.ст.3, 4, 11 ЦПК позовні вимоги про розірвання укладених між сторонами кредитних договорів також підлягають задоволенню. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом були сплачені судові витрати в розмірі 1730грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з урахуванням принципу пропорційності відносно загального обсягу позовних вимог, відповідач має відшкодувати позивачеві понесені судові витрати в розмірі 1500грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial