Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на те, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту № 40.29-48/275 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 297500, 00 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 12.07.17р. Відповідно до умов Договору позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом. 13.07.07р. між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір поруки № 013/358-П. Згідно договору поруки [PERSON] зобов'язується перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] своїх договірних зобов'язання за кредитним договором. [PERSON] порушила графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений Договором кредиту, не здійснивши погашення чергової частини кредиту та нарахованими відсотками. У зв'язку з таким простроченням станом на 06.08.14р. існує заборгованість за договором кредиту у розмірі 6407711, 36 грн., яка складається з 261693, 37 дол. США (що еквівалентно 3233189,92 грн.) - сума заборгованості за кредитом; 204099, 43 дол. США (2521623, 73 грн.) - сума заборгованості за відсотками; 24260,97 дол. США (299741, 33 грн.) - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 28584, 37 дол. США (353156, 38 грн.) - пені за несвоєчасне повернення відсотків. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, який виник в наслідок неналежного виконання відповідачами своїх договірних зобов'язань. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору № 40.29-48/275, обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом тим, що під час здійснення першого платежу за договором їй повідомили про збільшення обов'язкового внеску вдвічі. Банк пояснив позивачу за зустрічним позовом, що таке збільшення платежу передбачено наступними документами: «Попередня інформація про умови кредитування фізичних осіб на ремонт, добудову реконструкцію нерухомості або потреби з встановлення іпотеки» та «Документом без назви у якому приведено розрахунок платежів із зазначенням подвійних сум». Позивач стверджує, що таких документів не бачила та не підписувала. Також, зустрічна позовна заява обґрунтована невідповідністю умов кредитного договору вимогами законодавства про захист прав споживачів, а саме: не вказана орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), а також варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1, 2.1 Постанови НБУ № 168. За таких обставин позивач за зустрічним позовом просила суд визнати недійсним кредитний договір № 40.29-48/275, а також зобов'язати відповідача за зустрічним позовом прийняти кошти у сумі 784425 грн. 12 коп. В судове засідання сторони за первісним та зустрічним позовами не з'явились. Про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки та рекомендовані повідомлення, що містяться в матеріалах справи. [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову, подавши до суду письмові заперечення, в яких зазначала про невідповідність положень кредитного договору вимогам законодавства щодо вказання орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), а також варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1, 2.1 Постанови НБУ № 168. В додаткових поясненнях за зустрічною позовною заявою представник [PERSON], яким є [PERSON], окрім наведеної вище аргументації, вказував, що п. 7.1. спірного договору передбачено, що «усі додатки, зміни та/або доповнення до цього Договору мають бути вчинені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін, з обов'язковим посиланням на цей Договір». Жодним іншим пунктом спірного договору або додатками до нього не передбачено щомісячної сплати позичальником суми більшої за 2479 дол. США. Всупереч встановленим сторонами умовам спірного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» з моменту першого платежу почав змушувати безпідставно сплачувати завищені суми та штрафні санкції за їх несвоєчасну сплату. З моменту укладення спірного договору, [PERSON] було сплачено на відкритий Банком рахунок [NUMBER]наступні суми: 35 806 доларів США 63 центи тіла кредиту; 53 115 доларів США 23 центи нарахованих процентів, що разом складає 88 921, 86 дол. США. Представник відповідача за зустрічним позовом проти задоволення зустрічного позову заперечував. Свою позицію обґрунтовував тим, що наразі набрало законної сили рішення у справі № 2-365/11 від 09.02.11р. за позовом [PERSON],[PERSON] до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», за участю третьої особи [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору № 40.29-48/275, яким у задоволенні вищевказаного позову судом було відмовлено в повному обсязі. Тобто, має місце та ситуація, що предмет зустрічного позову було розглянуто та було ухвалено рішення у справі № 2-365/11, а відтак обставини визнані у рішенні суду від 09.02.11р. не підлягають доказуванню. Представник відповідача за зустрічним позовом також просив суд застосувати до зустрічної позовної заяви строк позовної давності. Обґрунтовував таку необхідність тим, що договір кредиту укладено 13.07.07р., протягом більше двох років, зобов'язання виконувалися і не ставилося питання про недійсність договору кредиту. Як зазначає представник відповідача за зустрічним позовом строк звернення до суду саме з таким зустрічним позовом, вичерпався 13.07.10р., а позивач за зустрічним позовом, звернувшись із такою заявою лише у 2015 році, пропустив трьохрічний строк позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, прийшов до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. 13.07.07р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 40.29-48/275, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 297 500 (двісті дев'яносто сім тисяч п'ятсот) доларів США 00 центів, з погашенням кредиту відповідно до графіку зі сплатою 13,5 % річних. (т.1 а.с. 15-20). Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в розмірі 297500, 00 дол. США підтверджується Заявою на видачу готівки № 4 від 13.07.2007р. призначенням платежу у якій зазначено: «Видача коштів на поточні потреби згідно Договору кредиту № 40.29-48/275 від 13.07.2007 року». (т.1 а.с. 26) Це є доказом належного виконання зобов'язань банку передбаченого договором кредиту. У зв'язку з виникненням заборгованості за неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх обов'язків Банк направляв на адресу відповідача листи, в яких пропонував у добровільному порядку виконати свої зобов'язання перед Банком (т.1 а.с. 100). В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором кредиту між позивачем, відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 013/358-П від 13.07.07р. (т.1 а.с. 22-24). На адресу відповідача [PERSON] позивачем за первісним позовом неодноразово було направлено листи з пропозицією погашення заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків відповідачем [PERSON], копії яких містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 28-31). Відповідно до п. 1.1. договору кредиту сторони за цим договором погодили графік погашення суми кредиту, за яким воно здійснюється до 1-го числа кожного місяця, а кінцевим терміном повернення є 12.07.17р. Відповідно до п. 3.3.8. договору кредиту позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору. Згідно із п. 4.4. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.10.-3.3.12, 3.3.16 та 3.3.17 цього договору, порушення майновим поручителем умов договору, визначених п.п. 1.3.1. цього договору, а позичальником умов договору, визначеного п.п. 3.3.4. цього договору протягом більше ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5. договору кредиту). Згідно п. 1.1. договору поруки № 013/358-П поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 40.29-48/275 від 13.07.07р. Станом на 06.08.14р. у відповідача [PERSON] існує заборгованість за договором кредиту у розмірі 6407711, 36 грн., яка складається з 261693, 37 дол. США (що еквівалентно 3233189,92 грн.) - сума заборгованості за кредитом; 204099, 43 дол. США (2521623, 73 грн.) - сума заборгованості за відсотками; 24260,97 дол. США (299741, 33 грн.) - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 28584, 37 дол. США (353156, 38 грн.) - пені за несвоєчасне повернення відсотків. (т.1 а.с.5-14). Причиною спору стала відмова відповідачів у добровільному порядку виконати умови кредитного договору щодо сплати заборгованості, забезпеченого договором поруки. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та кредитним договором. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Ч.2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 09.02.11р., яке було залишено без змін Апеляційним судом Київської області та набрало законної сили, було встановлено, що при укладенні вищевказаного кредитного договору [PERSON] діяла вільно виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним д договірні правовідносини на власний розсуд з контрагентом визначила характер договорів, які вона уклала, їх зміст, в тому числі валютні зобов'язання. Вищевказаним судовим рішенням також встановлено, що добровільність волевиявлення відповідача [PERSON] щодо здійснення своїх кредитних обов'язків підтверджується сплатою на відкритий банком рахунок суми коштів, в якості платежу для погашення кредиту. Крім того, ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 10.06.15р. у судовому засіданні судом було прийнято до розгляду заяву відповідача за зустрічним позовом, в якій просив застосувати до зустрічної позовної заяви строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Судом достовірно встановлено, що позовна давність за вимогами позивача за зустрічним позовом до відповідача за первісним позовом складає три роки з 14.07.07р. по 14.07.10р. включно. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із даним позовом за захистом своїх прав шляхом визнання недійсним кредитного договору лише 10.11.14р. Таким чином позивач за зустрічним позовом пропустила строк позовної давності тривалістю три роки. При цьому суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом не заявила клопотання про визнання поважними причин пропуску нею строку позовної давності, не надала суду докази на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність поважної причин пропуску позивачем строку позовної давності за його вимогами до відповідача за вказаним зустрічним позовом. Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено наступне - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено первісним позивачем у спорі, є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у сумі 3654,00 грн., по 1827,00 грн. з кожної (т.1 а.с.4). На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 553, 554, 625, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved