Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач 08.01.2019 року звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , предметом якої є стягнення з нього заборгованості по аліментам за період з 11.08.2017 року по 27 листопада 2018 року в сумі 35184,85 грн. та пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 11 серпня 2017 року по 27 грудня 2018 року у сумі 35184,85 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 11.11.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач сплачує за рішенням суду від 25.12.2013 року аліменти. Проте, з 11 серпня 2017 року відповідач не сплачує аліменти і має заборгованість за виконавчим листом в розмірі 35184,85 грн. Сума неустойки за прострочення сплати аліментів визначена позивачем в розмірі 35184,85 грн. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, надали суду письмову заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, надали згоду на ухвалення заочного рішення /а.с.90/. Відповідач у судове засідання не з`явився, його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України /а.с.89/, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 27.11.2004 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2014 року /а.с.8/. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] /а.с.7/, на утримання якої з відповідача, на підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.12.2013 року, стягнуто аліменти /а.с.9/. На виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в\~Інгулецькому відділі державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області\~(а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем,\~загальна заборгованість [PERSON] станом на 27.11.2018 року становить 35184,85 грн. Зазначений розрахунок боржником у встановленому законом порядку оскаржено не було, тому підстав вважати його невірним у суду немає. Щодо вимог позову про стягнення заборгованості по аліментам, суд прийшов до висновку, що оскільки аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Щодо вимог позову про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів суд прийшов до наступного. Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно із ч.1\~ст.196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15. 05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ст. 196 СК\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Проте, викладені відповідачем обставини, що він не міг здійснювати грошові перекази через зміну законодавства України та Російської Федерації, суд не приймає до уваги, оскільки вони не звільняють відповідача від обов`язку сплати аліментів. Згідно з приписами ч.4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. справа № 572/1762/15-ц ( реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків , які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та в наступних\~постановах\~того ж суду, щодо застосування\~ст.196 СК України. Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями\~ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця\~\~видно, що за період з 11 серпня 2017 року по 27 листопада 2018 року включно, боржник допустив несплату аліментів на загальну суму 35184,85 грн. Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, суд, перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок пені, приходить до висновку, що розмір пені за визначений позивачем підлягає стягненню у повному обсязі, оскільки не перевищує 100 відсотків заборгованості, яка утворилась за визначений позивачем період. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 11 серпня 2017 року по 27 листопада 2018 року в сумі 35184,85 грн. В частині стягнення заборгованості по аліментам слід відмовити. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial