Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про повернення відповідачем кредитних коштів, а також іншої заборгованості, що утворилася у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором без номеру від 24.07.2008 року. Посилаючись на ті обставини, що банк свої зобовязання перед позичальником виконав у повному обсязі та надав йому кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, а позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає і має заборгованість як по кредиту, так і по відсотках, і станом на 18 жовтня 2017 року має заборгованість в загальній сумі 19585 грн.03 коп., з яких: 1554 грн.30 коп. заборгованості за кредитом, 6921 грн. 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9938 грн. 69 коп. заборгованості по пені, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 920 грн.72 коп. штраф ( процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача, як і понесені витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив письмову вимогу про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та, з врахуванням наявності інвалідності, перенесених хвороб та тяжкого матеріального становища, просив зменшити розмір стягуваної суми заборгованості. Вислухавши пояснення та дослідивши подані сторонами докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню з таких підстав Згідно умов кредитного договору без номеру від 24.07.2008 року (а.с.10) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із КБ «ПриватБанк» За даним договором банк надав позичальнику кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Держатель картки зобовязаний щомісячно у строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, в розмірі, визначеному «Тарифами», а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та проценти за користування кредитною лінією. У разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитною лінією, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами. Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не сплачуючи заборгованість по тілу кредиту, у звязку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобовязання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, умови використовування відкритої кредитної лінії, проте отримавши визначені договором кошти, відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої відповідач неодноразово повідомлялася кредитором, однак до даного часу відповідач так і не погасив існуючу кредитну заборгованість, що є на даний час причиною звернення банку до суду із відповідним позовом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток , з умовами яких під час укладання договору на відкриття кредитної лінії був ознайомлений відповідач, було визначено порядок та умови нарахування процентної ставки, порядок повернення отриманих коштів. Стаття 1049 ЦК України зобовязує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором., а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК . При вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає де уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суг України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. З статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є обєктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, представленої ПАТ КБ „ПриватБанк ( а.с.5-6), станом на 18 жовтня 2017 року має заборгованість в загальній сумі 19585 грн.03 коп., з яких: 1554 грн.30 коп. заборгованості за кредитом, 6921 грн. 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9938 грн. 69 коп. заборгованості по пені, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 920 грн.72 коп. штраф ( процентна складова). Зважаючи на наведені вище обставини, суд вважає, що в даному випадку до стягнення підлягають вимоги, щодо заборгованості по кредиту та процентах за користування кредитом. Що стосується стягнення пені , то враховуючи ті обставини, що визначений позивачем її розмір значно перевищує існуючу заборгованість, наявність ряду захворювань відповідачки, що підтверджується медичними довідками та тяжкого матеріального становища , а тому суд вважає за доцільне зменшити її до 5000 грн., оскільки задоволення в такому випадку у повному обсязі позовних вимог банку свідчитиме про отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторів та порушення прав відповідача. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За порушення виконання грошового зобов'язання відповідачем щодо розрахунку за надані послуги позивач застосовує два види цивільно-правової відповідальності, а саме пеню та штраф, що є незаконним. Так відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не можу бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що узгоджується і з правовою позицією викладеною Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року в цивільній справі № 6-2003цс15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» про стягнення заборгованості. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно- правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1554 грн.30 коп., 6921 грн.32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5000 грн. заборгованості по пені, оскільки суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно до задоволених вимог, а саме на суму 1100 грн.89 коп. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527,533, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial