Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 45411,85 грн. та судові витрати у справі. Заявлені вимоги мотивує тим, що 13.09.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та боржником [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту в сумі 4939,20 грн. з кінцевим терміном повернення 15.03.2010 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09% на місяць. За умовами зазначеного договору боржник зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками та комісії та інших витрат, згідно з умов договору. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 31.07.2011 р. утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 45411,85 грн. Ухвалою Комсомольського міського суду від 22 січня 2013 року скасовано заочне рішення від 04 грудня 2012 року, яким вимоги позивача задоволено частково. В судовому засіданні позивач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що згаданий кредитний договір не підписував, кредитних коштів не отримував, договір було укладено невідомими особами з використанням втраченого паспорта на його ім'я. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, представник позивача не з'явився, направив до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ним підтримані повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 13.09.2006 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач у справі - ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір (що складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту) про надання кредиту в сумі 4939,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09 % на місяць з кінцевим терміном повернення - 15.03.2010 р. На виконання умов зазначеного вище кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно з 21 по 28 число здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором, відсотків та комісії за користування кредитом в сумі 178,76 грн. У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним вище кредитним договором станом на 31.07.2012 р. утворилась заборгованість в розмірі 45411,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 4939,20 грн.; боргу по процентах за користування кредитом - 16264,83 грн.; пені - 21569,16 грн.; штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 2138,66 грн. (процентна складова), що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.2,3). За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На заперечення факту укладення згаданого кредитного договору відповідачем надано суду довідку Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області про те, що 01 лютого 2006 року він дійсно отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] у зв'язку із втратою паспорта громадянина України серії [NUMBER] на підставі його заяви про втрату паспорта (а.с.38). При дослідженні наданої позивачем кредитної справи встановлено, що при укладенні кредитного договору використовувався паспорт серії [NUMBER], який вважається втраченим (а.с.65). На підставі ухвали суду від 05 листопада 2013 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо авторства підписів та рукописного тексту в матеріалах кредитної справи виконаного від імені відповідача [PERSON]. Однак, будучи попередженим про обов'язок надання доказів на підтвердження заперечень проти позову та про наслідки, передбачені ч.2 ст.86 ЦПК України, відповідач [PERSON] відновився від оплати вартості експертного дослідження, що у свою чергу стало підставою для скасування ухвали про призначення експертизи. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він заперечує проти позову. Факт звернення відповідача [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про втрату паспорта громадянина України та отримання ним нового паспорта підтверджує тієї обставини, що спірний кредитний договір укладався не ним. Тому заперечення відповідача проти позову до уваги не приймаються. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, беручи до уваги що спір між сторонами виник за договірних обставин, суть яких ніким в судовому засіданні не спростовувалась, сам договір не суперечить діючому законодавству, та враховуючи положення ст.1049 ЦК України, яким визначено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на що, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, процентами та штрафів. За нормами ст.ст. 549,624 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Встановлена за порушення зобов'язання неустойка стягується незалежно від відшкодування збитків. Разом із тим, ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлено спеціальну позовну давність у один рік, яка обраховується з моменту виникнення прострочення по тілу кредиту. З наданих позивачем розрахунків убачається, що прострочення по тілу кредиту має місце з 21.11.2006 р. З урахуванням встановлених обставин, стягненню на користь банка підлягає пеня за прострочення зобов'язання з 21.11.2006 р. по 21.11.2006 р., що згідно з наданим позивачем розрахунком складає 486,28 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 4939,20 грн., заборгованість за процентами - 16264,83 грн., штрафи - 2638,66 та пеня у розмірі 486,28 грн., а всього загальною сумою 24328,97 грн. Суд не бере до уваги посилання позивача на визначений умовами договору п'ятирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, пені та штрафів, оскільки за загальними положеннями про правочин (ст.203 ЦК України) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ст.ст.215,216 ЦК України однією з підстав недійсності правочину є недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимоги ч.1 ст.203 ЦК України щодо відповідності правочину законодавству, тому такий правочин юридичних наслідків не створює. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України. Суд присуджує позивачу понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial