Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, який обґрунтовується тим, що банк 21.01.2011 р. надав відповідачу кредит у розмірі 3700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з нього заборгованість станом на 30.09.2017 р. в сумі 10955,39 грн. (а.с.2-3). 22.12.2017 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні (а.с.45). 11.01.2018 р. до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він заперечує проти позову з підстав, що позивачем було проігноровано його заяви про перебування на військовій службі по мобілізації та заяви про перерахування суми кредиту у зв'язку з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідач зазначає, що з урахуванням зазначеної норми та подальшого погашення кредитної заборгованості, він не має зобов'язань перед банком, оскільки кредит сплачений у повному обсязі (а.с.49-71). 11.01.2018 р. суд прийняв рішення повідомити позивача про поданий відзив та надати можливість ознайомитись із ним і подати відповідь на відзив. Також суд зобов'язав позивача надати розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвала була направлена позивачу електронною та звичайною поштою (а.с.72-74, 76). Протягом визначеного судом строку, позивач не ознайомився із відзивом, не подав відповіді на нього та не надіслав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором. 02.02.2018 р. представник відповідача - адвокат [PERSON] також направила до суду відзив, у якому з посиланням на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просила відмовити у задоволенні позову. Копія цього відзиву була спрямована позивачу 31.01.2018 р. (а.с.77-105). Позивач у п'ятиденний строк не направив до суду відповіді на відзив. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2011 р. між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.7-8). З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 30.09.2017 р. борг відповідача складає 10995,39 грн., з яких: 3508,85 грн. - тіло кредиту, 6486,76 грн. - відсотки за користування кредитом, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 499,78 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-6). У відповідності до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідачем надані до суду докази про те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, був мобілізований для проходження військової служби на підставі Указу Президента від 17.03.2014 р. № 303/2014, приймав участь у антитерористичній операції та проходить службу за контрактом в особливий період, який розпочався в Україні з 18.03.2014 р. з початком антитерористичної операції на сході України та триває на даний час (а.с.52-71,83-104). Отже, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач позбавлений можливості нараховувати відповідачу відсотки та штрафи за користування кредитом, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Водночас з доданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що той не тільки нараховував такі відсотки та штрафи, а й з 01.04.2015 р. у односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом. Також з цього розрахунку слідує, що відповідач з часу його призову по мобілізації періодично погашав кредитку заборгованість. Однак, ті суми погашення заборгованості йшли у першу чергу не на погашення заборгованості по тілу кредиту, а на сплату штрафів та процентів, які позивач був позбавлений права нараховувати. За таких обставин тіло кредиту позивачем розраховано невірно та без врахування п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Ухвалою від 11.01.2018 р. суд поклав на позивача обов'язок надати розрахунок кредитної заборгованості відповідача з урахуванням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте позивач не надав відповідного розрахунку, а отже суд доходить до висновку, що у цій справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача, а тому у позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Outcome: dismissed