Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач 02.12.2016року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його батькам [PERSON] та [PERSON] належали земельні ділянки площами 1,9989 га та 2,22 га, що розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва на право на земельну частку (пай). Вказує, що 08.10.2002року його батько [PERSON] помер. За життя своїм майном він не розпорядився. Належну йому земельну ділянку площею 2,22 га у відповідності до ст..549 ЦК 1963року успадкувала дружина померлого [PERSON] (мати позивача), оскільки вступила в управління спадковим майном. 16.11.2009року померла його мати [PERSON] За свого життя своїм майном вона також не розпорядилася. Стверджує, що він (позивач) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час її смерті постійно проживав разом із нею, обробляє земельні ділянки, доглядає за господарством. Інші спадкоємці першої черги спадкування, треті особи у справі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на спадкове майно [PERSON] не претендують. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів державних актів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на земельні ділянки площами 1,9989 га та 2,22 га, що розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] В попереднє судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Треті особи - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилися, однак подали заяви, в яких просять суд розглянути справу без їхньої участі та зазначають, що не заперечують проти позову. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі в попереднє судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.10.2002року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача [PERSON]Е.). До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) КСП «Нове життя» с.Мишлятичі Мостиського району Львівської області, розміром 2,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №032686 від 29.07.1996року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Належну йому вищевказану земельну частку у відповідності до ст.549 ЦК 1963року успадкувала його дружина [PERSON] (мати позивача), оскільки вступила в управління спадковим майном. 16.11.2009року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача). До складу даної спадщини входить також право власності на земельну ділянку загальною площею 1,9989 га (1,4065 га та 0,5924 га), що розташована на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622484900:06:000:0026; 4622484900:07:000:0096), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №056203 від 07.09.2005року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є син померлої [PERSON] (позивач у справі), який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Інші спадкоємці першої черги (діти померлої) - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], треті особи у справі, на спірне спадкове майно після смерті матері (вищевказані земельні ділянки) не претендують та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на такі, що вбачається із поданих ними до суду заяв. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №464347 від 16.01.2017року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім позивача [PERSON], немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаного державного акту та сертифікату) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №056203 від 07.09.2005року; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №032686 від 29.07.1996року; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1152 від 27.09.2016року; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved