Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою та уточнивши позовні вимоги, просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7022 від 13.12.2007 року в розмірі 317854,22 грн. звернути стягнення на будинок [ADDRESS], загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., та земельну ділянку, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.Також просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку розташованому за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №7022 від 13.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 150000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.12.2012 року.Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом , за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13.12.2007 року укладено договір іпотеки №7022-1, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS], загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м.Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі- продажу, ціна іпотеки обумовлена сторонами складає 252500,00 грн.Іпотека за даним договором поширюється на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки. У зв'язку з тим, що [PERSON] умови кредитного договору виконувались не належним чином, станом на 02.10.2014 року має заборгованість - 317854,22 грн., яка складається з наступного:92409,93 грн.- заборгованість за кредитом, 140896,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 69173,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язнь за договором, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 15124,01 грн.- штраф (процентна складова), тому позивач, а тому просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на будинок [ADDRESS], загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., та земельну ділянку, а також просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку розташованому за адресою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином до суду не з'явилась, надавши письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься письмове клопотання її представника адвоката [PERSON] про проведення розгляду справи за його відсутності та відсутності відповідача.Також у своєму клопотанні просить у задоволенні позову відмовити , при цьому зазначає, що позивач у 2011 році звернувся до [PERSON] та [PERSON] з позовом, тим самим змінив строк виконання зобов'язання.У зв'язку зі зміною строку виконання зобовязання, позивач повинен був звернутися до поручителя протягом шести місяців після попереднього рішення від 18.08.2011 року, а звернувся лише у 2014 року у звязку з чим договір поруки є припиненим.Окрім того до позовних вимог просить застосувати строки позовної давності, оскільки після 18.08.2011 року - винисення по справі судового рішення пройшло понад трьох років, оскільки позивач звернувся з позовом до суду лише в жовтні 2014 року, то відповідно строк позовної давності є пропущеним (а.с.167). Третя особа [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлений належним чином з урахуванням положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України,про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Предтавник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Ревенко С.О. подано письмове клопотання про проведення розгляду справи без його участі, просить ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, з'ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №7022 від 13.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 150000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.12.2012 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом , за відсотками, комісією, а також інші витрати. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконав і станом на 02.10.2014 року має заборгованість 317854,22 грн., яка складається з наступного:92409,93 грн.- заборгованість за кредитом, 140896,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 69173,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язнь за договором, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 15124,01 грн.- штраф (процентна складова), В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13.12.2007 року укладено договір іпотеки №7022-1, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS], загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м. та земельну ділянку площею 0.0580 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER].Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, ціна іпотеки обумовлена сторонами складає 252500,00 грн. Відповідно до п.18.8.2 іпотечного договору у разі порушення Іпотекодавцем забовязань за цим договором Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобовязань за кредитним договором , а в разі невиконання- звернути стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За правилом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (позасудове врегулювання) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року №6-124цс13). Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2967цс16. У даному конкретному випадку п.29 договору іпотеки від 13.12.2007 року передбачене застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотеко держателя у Розділі 4 договору іпотеки. Таким чином, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателя здійснюється відповідно до Розділу 4 договору іпотеки. Зокрема, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі договору купівлі-продажу. Крім того, суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», не надало суду доказів того, що позивачем відповідно до умов укладеного договору іпотеки (п. 28 договору іпотеки) надіслано відповідачу повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки; що відповідачем чинились перешкоди у доступі іпотекодержателю до предмета іпотеки та у разі доведеності факту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки ухилення останнього від виконання умов договору іпотеки. З наданого позивачем повідомлення від 22.08.2014 року вбачається що його оригінал адресовано лише третій особі [PERSON], в той час його копія направлена відповідачу [PERSON] до відома. Також слід зазначити, що з самого тексту повідомлення не вбачається будь-якого застереження щодо Іпотекодавця [PERSON] Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Так, представник відповідача звернувся до суду з заявою в якій просив застосувати наслідки пропуску позовної давності у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача вважає, що з урахуванням того судовим рішенням від 18.08.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, а тому строк позовної давності підлягає обрахуванню саме з цієї дати , а позивач звернувся до суду лише в жовтні 2014 року то відповідно строк позовної давності є пропущеним. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків. Коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З урахуванням викладеного, та зважаючи, що у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, , суд відхиляє заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позову. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed