Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву мотивує тим, що 19.11.2007 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та [PERSON] , поручителем [PERSON] та поручителем [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки №459/1, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою 45 % річних, терміном на 24 місяців до 18.11.2009 року. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за її користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 22.11.2018 року заборгованість за договором кредиту-поруки №459/1 складає 83 950.94 грн., з яких: 15 182.13 грн. основна заборгованість по тілу кредиту; 68 768.81 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідачів на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» солідарно заборгованість за договором кредиту-поруки № 459/1 від 19.11.2007 року у розмірі 83 950,94 грн. 21.08.2020 через канцелярію суду надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, згідно якого позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість станом на планову дату закриття договору 18.11.2009 у розмірі 22 351.01 грн. з доданою карточкою платежів. Представник позивача у судове засідання не з`явилася та в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі з проханням задоволити позов. Зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також, у відповіді на відзиві вказує, що позов був поданий у межах троку позовної давності та просить не враховувати твердження, викладені представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокатом Пачута О.М. у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи та заперечень на позов до суду не надходило. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, додаткових заяв не подавали. Згідно поданого їх представником відзиву вказують, що не погоджуються з позовними вимогами у повному обсязі та просять застосувати строк позовної давності до вимог поручителів. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2007 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та [PERSON] , поручителем [PERSON] та поручителем [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки № 459/1, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою 45 % річних, терміном на 24 місяці до 18.11.2009 року. Факт отримання [PERSON] грошових коштів підтверджується видатковим касовим ордером №2218 від 19.11.2007 року. Умовами договору кредиту-поруки №459/1 від 19.11.2007 року передбачено, зокрема, що: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку п. 2.3 договору із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); Судом також встановлено, що відповідно до змісту п. 8.1 договору кредиту-поруки № 459/1 від 19.11.2007 року, сторони узгодили встановлення десятирічного строку позовної давності. З карточки платежів згідно з договором кредиту-поруки вбачається, що позичальник [PERSON] порушив свої зобов`язання за договором і допустив заборгованість, яка станом на 18.11.2009 року становить 22 351.01 грн., з яких: тіло кредиту 15 182.13 грн., відсотки за користування кредитом 7 168.88 грн. Відповідач [PERSON] не надавав своєчасно кредитній спілці грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у Картці платежів по гривневому кредиту, копія якої приєднана до матеріалів справи. Таким чином, у порушення умов договору кредиту-поруки, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] як позичальник за договором, належним чином не виконав свої зобов`язання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустив заборгованість по сплаті кредиту та відсотках згідно з договором. Суд констатує, що договір кредиту-поруки №459/1 був укладений 19.11.2007 на 24 місяці до 19.11.2009, у п. 8.1 даного договору встановлений подовжений термін позовної давності строком 10 років, тобто граничний термін звернення до суду із таким позовом є 19.11.2019. Одночасно, позивач звернувся до суду з позовною заявою 04.10.2019, тобто в межах строку позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» в частині стягнення заборгованості за договором кредиту-поруки № 459/1 від 19.11.2007 до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимог до поручителів [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, суд констатує наступне. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~4\~ст.\~559\~ЦК України\~порука припиняється\~з припиненням\~забезпеченого нею\~зобов`язання,\~а також\~після закінчення\~строку,\~встановленого в\~договорі поруки;\~у разі,\~якщо такий\~строк не\~встановлено,\~порука припиняється,\~якщо кредитор\~протягом шести\~місяців від\~дня настання\~строку виконання\~основного зобов`язання\~не пред`явить\~вимоги до\~поручителя;\~якщо строк\~основного зобов`язання\~невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договір кредиту поруки №459/1 від 19.11.2007 має ознаки змішаного договору, основні умови поруки в ньому зафіксовані, договір не оспорювався судовим порядком і, відповідно, підлягав виконанню та виконувався. Правових підстав стверджувати, що договір поруки не був укладений і зобов`язання щодо поруки з нього не виникли немає. До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). У спірних правовідносинах з урахуванням чинності договору слід виходити з того, що стосовно поручителів [PERSON] , [PERSON] діють і застосовуються лише ті умови договору, що регулюють поруку, а умови, які регулюють власне кредитне зобов`язання, застосовуються до відносин із позичальником [PERSON] . При дослідженні договору кредиту-поруки №459/1 від 19.11.2007 року судом встановлено, що сторони узгодили, що поручителі відповідають перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно із позичальником терміном на 10 років з дня укладення договору (п. 5.1), таким чином встановивши строк поруки. Беручи до\~уваги,\~що строк\~дії поруки\~є строком\~існування суб`єктивного\~права кредитора\~й суб`єктивного\~обов`язку\~поручителя,\~після закінчення\~якого вони\~припиняються (преклюзивний\~строк),\~зі збігом\~цього строку\~жодних дій\~щодо реалізації\~свого права\~за договоромпоруки,у тому числі, застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може. Позивач пред`явив вимогу (позов) до поручителів 04.10.2019 року (подав позов до суду), тобто після спливу строку дії поруки. Порука відповідачів (поручителів) припинилася 19.11.2017 року, а тому заява представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Пачута О.М. про застосування строку давності в частині позовних до її довірителів підлягає до задоволення, що є підставою для відмови в позові до поручителів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі та те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи (за подання позовної заяви) у розмірі 1921 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial