Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

позивач 07.02.2020 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №525 від 20.08.1998 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,91 га для сільськогосподарського використання, а також Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 086332, виданий на ім`я [PERSON] на підставі вказаного розпорядження 19.11.1998. Визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Долинянської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка мала у власності земельну ділянку площею 1,91 га призначену для сільськогосподарського використання, що розташована на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області і складається з земельних ділянок, площею 1,63 га - ріллі та 0,28 га - кормові угіддя. Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який фактично вступив в управління спадковим майном, частково реалізував своє право, визнавши за собою згідно рішення суду від 04.04.2008 право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] . Між тим нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,91 га, оскільки Державний акт виданий після смерті спадкодавця. Вказане змушує позивача звертатися до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №525 від 20.08.1998, Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 086332 та про визнання права на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування. Ухвалою судді від 11.02.2020 провадження у справі відкрито. Представник позивача 06.07.2020 подала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутності в зв`язку з обмеженнями встановленими внаслідок запровадження карантину. Позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити (а.с.51). Відповідач - представник Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, позов визнає (а.с.41). Треті особи у справі - представник Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до суду також не з`явилися, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов не подали. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , як вбачається із копії свідоцтва про смерть від 12.05.1998, серія [NUMBER] , актовий запис № 12 (а.с.7). Факт родинних відносин між позивачем і спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про його народження серія [NUMBER] від 21.08.1963 та копією паспорта позивача (а.с.5-6,8). Згідно довідки № 877 від 11.12.2019, виданої виконавчим комітетом Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована до дня смерті ( [INFO] ) в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті у вказаному будинку проживав і був зареєстрований її співмешканець [PERSON] . Інших осіб, які б проживали та були зареєстровані у цьому будинку немає (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. Спадкове майно в тому числі складалося із земельної ділянки розміром 1,91 гектарів в межах згідно з планом, переданої спадкодавцю у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 20.08.1998 № 525 для сільськогосподарського використання, яка розташована на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області і складається із двох окремих ділянок, відповідно площами 1,63 га - рілля та 0,28 га - кормові угіддя, що стверджується Державним актом про право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ № 086332. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18 (а.с.10). Датою видачі вищезазначеного акту є 19.11.1998, тобто через шість місяців після смерті спадкодавця. Таке унеможливлює отримання для позивача свідоцтва про право на спадщину і дає підстави визнати такий Державний акт недійсним та скасувати його реєстрацію. Із постанови приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Павлишин Х.М. № 413/02-31 від 17.12.2019 (а.с.9) убачається, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на спадкове майно - Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59538935 від 21.02.2020 після смерті [PERSON] спадкова справа заведена не була (а.с.31). Відповідно до Витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Долинянської сільської ради, виданого відділом у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за [PERSON] значиться зареєстрованим Сертифікат ЛВ № 0093041, зареєстрований за № 13351 від 27.08.1996, який виданий на підставі рішення голови Городоцької райдержадміністрації № 589 від 22.07.1996, відповідно до якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 2,04 умовних кадастрових гектари (а.с.12). За ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість слід вважати їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення законодавства під час видачі вказаного акту на право приватної власності на землю, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачем, як просила про це у заяві представник позивача.

Outcome: approved