Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач 06.11.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2011 року з 1/ 4 частки від всіх видів заробітку до 1 /6 частки від всіх видів заробітку . Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що на теперішній час змінився його сімейний стан, він одружився, на його утриманні крім сина від першого шлюбу перебуває ще двоє малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 24.11.2017 року провадження по справі відкрито. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 24.11.2017 року справу прийнято до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження . 29.01.2018 року відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити через їх необгрунтованість. В обгрунтування заперечень [PERSON] зазначила, що позивач не надав доказів перебування на його утриманні дружини та дітей, крім того, останній має заборгованість по сплаті аліментів, не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні. У вступному слові позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка та її представник , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи , до судового засідання не з»явилися повторно , у зв»язку з чим , незважаючи на причини неявки , на підставі п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність з урахуванням наданого відзиву на позов. Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово позивача, оцінивши надані докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2011 року у справі 2-2056/2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/ 4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 05 липня 2011 року до повнолітття дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України зазначені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, але в будь-якому випадку, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 31 грудня 2014 року уклав шлюб з [PERSON]. Від вказаного шлюбу у нього народилася дитина [PERSON], [INFO]. Також, судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року [PERSON] оголошено усиновлювачем [PERSON], [INFO]. Оскільки позивачем надані докази зміни його сімейного стану після постановлення судового рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] , а саме: укладання шлюбу, народження та усиновлення дитини , суд приходить до висновку про наявність підстав передбачених ст. 192 СК України для задоволення позовних вимог. Доводи відповідача , викладені у відзиві , не спростовують висновків суду , оскільки підтавою для зменшення розміру аліментів закон , зокрема , визначає саме зміну сімейного стану платника аліментів , а наявність заборгованості по сплаті аліментів у [PERSON] та факт ухилення його від виконання батьківських обов»язків, не входять до предмета доказування у вказаній справі. Аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved