Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач 08 лютого 2018 року звернувся до Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-4), яка передана по підсудності до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали від 12.02.2018 року (а.с.19). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є матір`ю [PERSON] . На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2000 року із позивача стягнуто аліменти на утримання сина на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи із 28.06.2000 року до його повноліття. 17 січня 2001 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС відкрито виконавче провадження №В5-47,48 про примусове виконання вказаного рішення суду. В період з 2000 року по 2007 рік аліменти позивачем сплачувались належним чином. У січні 2007 року під час планового медичного обстеження у позивача виявлено ряд тяжких захворювань, у зв`язку із чим, їй встановлено третю групу інвалідності. Позивач має постійно проходити медичні обстеження та витрачати кошти на придбання спеціалізованих медичних препаратів. За таких обставин в неї відсутня можливість сплатити заборгованість по сплаті аліментів. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд звільнити її від сплати заборгованості по аліментам. Стягнутим на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , яка виникла у період з 01.03.2007 року по 28.01.2017 року на суму 33 413,89 грн.; зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї за рішенням Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2000 року, на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 250 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року прийнято до провадження цивільну справу (а.с.24). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись відповідно до положень ст..ст. 128-129 ЦПК України. Позивач до суду надав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.165). Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв та відзиву на позов не надавала. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надавав. В заяві від 25.05.2017 року позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.169) У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. В ході судового розгляду встановлено, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2000 року стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Дніпропетровськ, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку, на користь опікуна [PERSON] , щомісячно, починаючи із 23.06.2000 року, і до повноліття дитини (а.с.167-168). Постановою державного виконавця ВДВС Бабушкінського районного управління юстиції від 17.01.2001 року відкрито виконавче провадження із примусового виконання вказаного вище рішення суду (а.с.8). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.12.2018 року заборгованість [PERSON] становить 33 413,89 грн. (а.с.117). Із довідки КЗ Дніпропетровська міська клінічна лікарня №21 ім. професора Є.Г. Попкової ДОР Центр з профілактики та боротьби зі СНІД м. Дніпропетровська, вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в Дніпропетровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІД починаючи з 06.02.2007 року. Діагноз: ВІЛ - інфекція, ІV клінічна стадія. Хронічний вірусний гепатит асоційований з вірусом «С», активна фаза, вираженого ступеня активності з результатом в цироз печінки. Орофарінгеальний кандідоз. Хронічний холецистит із застоєм жовчі. Хронічний панкреатит стадія загострення. СД4 від 12.03.2018р. - 16%, 186 кл, ВН від 12.03.2018 р. - < 40 РНК копій/мл (а.с.143). Згідно довідки МСЕК №1 від 06.12.2017 року [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності загального захворювання (а.с.9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як зазначено в п. 22Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд вважає, що надані позивачем докази та встановлені обставини свідчать про тяжку хворобу позивача та те, що заборгованість по аліментам виникла саме в зв`язку із її тяжкою хворобою. Щодо вимог позову про зменшення розміру аліментів, суд виходить із наступного. Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, - якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що вимоги про зменшення розміру аліментів не підлягає задоволенню, так як [PERSON] досяг повноліття [INFO] , а тому стягнення аліментів вважається припиненими, у зв`язку із досягненням сином повноліття. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст..141 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial