Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач 03.07.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. В позові посилалася на те, що 15.10.2005 року вони уклали з відповідачем шлюб, від якого мають дитину, [PERSON], [INFO]. З січня 2014 року вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не має постійної роботи та доходів. Відповідач працює програмістом в ТОВ ІІ «Ай Ес Ді», отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Аліментів відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Коли вони мешкали разом, відповідач утримував її та їхню дитину, тобто дитина отримувала 1/3 частину доходів батька. Вважає, що і після розлучення дитина має право на отримання аліментів в розмірі 1/3 частини від доходів батька. Крім цього, син потребує матеріальної допомоги у зв'язку з хворобами: реактивний панкреатит та дисфункція жовчного міхура, уроджена міопія високого ступеня правого ока, середнього ступеня лівого ока, складний міопічний астигматизм обох очей прямого типу. Ці хвороби потребують постійної дієти та медикаментозного лікування. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позов повністю із зазначених у ньому підстав, просила задовольнити. При цьому додатково пояснила, що позивач має певний дохід від роботи в Інтернеті та уроків з репетиторства. Дитина дитячий дошкільний заклад не відвідує. Вважає, що відповідач може надавати аліменти в розмірі 1/3 частки, враховуючи досить високий рівень його заробітної плати. На даний час судом вже винесено рішення про розірвання шлюбу, проте воно ще не набрало законної сили. Відповідач до суду не з'явився, направив свої заперечення на позовну заяву, в яких послався на те, що позивач зазначає неправдиву інформацію про те, що він не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки за період з липня по теперішній час він перерахував на картку позивача 5000,00 грн., як видно з копій платіжних документів. Ці кошти перевищують його зобов'язанння з урахуванням стану його дитини, оскільки прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1059 грн., 30% від яких складає 317,70 грн. Посилання позивача на те, що він повинен також утримувати разом з дитиною і її, а також позовні вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 30% від усіх видів заробітку вважає необґрунтованими. Він може сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. на місяць з урахуванням інфляції. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.10.2005 року сторони уклали шлюб, від якого мають дитину, [PERSON], [INFO]. З січня 2014 року вони фактично припинили шлюбні відносини, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про народження дитини. Як вбачається з довідки ОСББ «Ластівка» №17 від 06.06.2014 року дитина проживає разом з позивачем. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно копії довідки №140914 від 15.09.2014 року, надісланої до суду відповідачем, він працює в структурному підрозділі ТОВ ІІ «Ай Ес Ді» в м.Бердянську на посаді молодшого інженера-програміста з 2.09.2009 року, отримує заробітну плату від 6793,00 грн. до 10710,14 грн. на місяць. Позивач, з пояснень її представника, офіційно не працює, проте має певний дохід від своєї діяльності, а саме надання послуг з репетиторства та роботі в Інтернені, однак розміру такого доходу суду повідомлено не було. З урахуванням того, що відповідач працює, аліменти з нього слід присудити в частці від заробітку відповідно до положень ст.183 СК України. На переконання суду, позивачем не доведено в судовому засіданні необхідність отримання аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/3 частини від доходів відповідача, оскілки взагалі не зазначено суми коштів, яка витрачається нею на дитину щомісячно. Посилання на те, що раніше, за час шлюбу, на дитину приходилася саме 1/3 частка від заробітної плати батька, не може бути враховано судом, оскільки законодавством покладено обов'язок на обох батьків в рівній мірі щодо утримання дітей. Крім цього, суд при визначенні розміру аліментів не може прийняти до уваги надані виписки з обстеження в офтальмологічній клініці «Візус» та консультативного висновку ТОВ «Медифаст» з рекомендацією прийняття медичних препаратів від 5 до 20 днів як необхідність у постійному медичному лікуванні, як вказувала в позові позивач, оскільки таке лікування є періодичним, а тому понесені позивачем витрати на дитину можуть бути відшкодовані в порядку статті 184 СК України шляхом подання відповідного позову. Враховуючи, що в письмових запереченнях відповідач був згоден оплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн., що приблизно становить 1/4 частку від отримуваної ним заробітної плати, та недоведеності позовних вимог у більшому розмірі, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку), що буде становити суму, яка вдвічі перевищує прожитковий мінімум для дитини, визначений законодавством, та задовольнятиме потреби щодо її всебічного розвитку. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial