Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи на ті обставини, що [PERSON] згідно кредитного договору без номера від 23.02.2007 року отримав кредит в розмірі 6900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Банк умови договору виконав в повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання а вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31.12.2013 року заборгованість за кредитним договором становила 14 915,98 грн., з яких заборгованість по кредиту - 3 499,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 617,58 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 799,20 грн. Від суми заборгованості віднімається сума в розмірі 4 463,90 грн., яка була задоволена судовим наказом, виданим Луцьким міськрайонним судом від 31.01.2008 року, таким чином суму заборгованості становить 10 452,08 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 522,60 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість становить 11 474,68 грн. Покликаючись на вищенаведене позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 11 474,68 гривні та судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте його представник [PERSON], яка призначена його опікуном, подала суду заперечення проти позову. З підстав викладених в даному запереченні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. 13.05.2014 року [PERSON] від імені [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Просила зустрічний позов задовольнити та в задоволенні первісного позову відмовити. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав із зазначених у заяві підстав, просив його задовольнити та в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши документи справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно кредитного договору без номера від 23.02.2007 року отримав кредит в розмірі 6900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 11-15). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно кредитного договору відсотки розраховуються на всю суму залишку заборгованості по кредиту. Сплаті підлягають відсотки за кожен день користування кредитними коштами. Договір діє до повного виконання зобов'язань за вказаним договором сторонами. Станом на 31.12.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 14 915,98 грн., з яких заборгованість по кредиту - 3 499,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 617,58 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 799,20 грн. Від суми заборгованості віднімається сума в розмірі 4 463,90 грн., яка була задоволена судовим наказом, виданим Луцьким міськрайонним судом від 31.01.2008 року, таким чином суму заборгованості становить 10 452,08 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 522,60 грн. - штраф (процентна складова). Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню за кредитним договором становить 11 474,68 грн. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2013 року [PERSON] визнано недієздатним (а.с. 29) та рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 серпня 2013 року [PERSON] призначено опікуном над недієздатним [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином встановлено, що [PERSON] з 2004 року перебуває на обліку Волинської обласної психіатричної лікарні № 1, виявляє ознаки параноїчної шизофренії з вираженим емоційно-вольовим дефектом, внаслідок чого не можу розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків для сторони правочину. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні банком не прийнято достатніх мір для перевірки дієздатності [PERSON] на момент укладення кредитного договору та на власний ризик вступив з ним в цивільно-правові відносини. Оскільки недієздатна особа не несе відповідальності за свої дії, в тому числі і майнові, та враховуючи, що позивачем не подавалося клопотання про залучення до участі в якості відповідача [PERSON], опікуна [PERSON], тому суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставності. Зустрічний позов до задоволення не підлягає, оскільки на момент укладення кредитного договору [PERSON] не був визнаний судом недієздатним. Представнику [PERSON] судом роз'яснено право для звернення із заявою про визнання позичальника недієздатним з часу проходження лікування у психіатричній лікарні, чи з часу звернення за медичною допомогою.

Outcome: dismissed