Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 20.08.2010 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 5700 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості. У звязку з тим, що позичальник не виконує як основного зобовязання, так і зобовязання по сплаті відсотків, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість з основного зобовязання, у розмірі 5394 грн. 84 коп.; заборгованість по сплаті відсотків, у розмірі 13024 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, у розмірі 2357 грн. 90 коп.; штрафи в розмірі 1538 грн. 84 коп., а також понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що заборгованість за договором позики у нього виникла через скрутне матеріальне становище і, починаючи з 2012 року, він неодноразово пропонував представникам позивача погасити заборгованість з основного зобовязання, в обмін на списання нарахованих відсотків та неустойки. В свою чергу, представники позивача не прийняли пропозицію [PERSON] і звернулись до суду з позовом у строк, який перевищує чотири роки від дня, коли відповідач припинив вносити плату за договором, тим самим штучно створивши умови для збільшення заборгованості по відсотках, штрафах, пені. Таким чином, відповідач зробив усну заяву про застосування строків позовної давності у звязку з тим, що останній періодичний платіж за договором ним було здійснено 03.12.2012 року. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2010 року між сторонами укладено договір, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 5700 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що після 03.12.2012 року відповідач припинив внесення плати за договором позики. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що станом на 31.10.2016 року, заборгованість відповідача з основного зобовязання становить 5394 грн. 84 коп.; заборгованість по сплаті відсотків 13024 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом 2357 грн. 90 коп. Крім того, позивач нарахував [PERSON] штрафи в загальному розмірі 1538 грн. 84 коп. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини в § 51 рішення від 22.10.1996 року «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та § 137 рішення від 09.01.2013 року «[PERSON] проти України» зазначив, що строк позовної давності забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень стосовно подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. У відповідності до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому, вказівка в договорі, що строк його дії закінчується в момент закриття останнього рахунку, а також при закінченні використання коштів позикодавця, або повного погашення заборгованості, не є тією подією, яка має неминуче настати і, відповідно, строк дії договору не може визначатись у такий спосіб. Умовами та Правилами надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, передбачено, що строк погашення заборгованості за договором (крім пільгового періоду) визначено у 30 днів, з дня виникнення заборгованості, щомісячно до 25-го числа кожного місяця. В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14, яка згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами, визначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В силу ст.ст.266, 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, за відсутності поважних причин пропущення позовної давності, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що останній платіж відповідачем за договором позики здійснено 03.12.2012 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» направило до суду позовну заяву 27.01.2017 року, суд вважає, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, який закінчувався 03.01.2016 року. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» не просило поновити строк позовної давності. З урахуванням того, що позивач пропустив строк позовної давності, а відповідач заявив про застосування цього строку, в задоволенні позову необхідно відмовити на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed