Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 27 квітня 2006 року в сумі 9194 грн. 19 коп. та сплачені судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач згідно кредитного договору, укладеного між сторонами 27.04.2008 року без номера, отримав кредит у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем порушено умови договору щодо повернення суми кредиту. В зв`язку з порушенням умов договору станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31478 грн. 06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 6759 грн. 26 коп., заборгованості за процентам за користування кредитом в сумі 24718 грн. 80 коп. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області з [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором № б/н від 27 квітня 2006 року у сумі 23197 грн. 88 коп. Різниця між сумою заборгованості станом на 30.06.2015 року та сумою яка підлягає стягненню на підставі рішення Арбузинського районного суду становить 8280 грн. 18 коп. Крім того, у відповідності до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідачу також нараховано 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 414 грн. 01 коп. штрафу (процентна складова). В зв`язку з зазначеним, заборгованість до стягнення становить 9194 грн. 19 коп. У відповідності до заяви про уточнення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача, з урахуванням рішення Арбузинського районного суду від 09.09.2013 року, заборгованість в сумі 10354 грн. 08 коп., яка складається з 9861 грн. 03 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 493 грн. 05 коп. штрафу (процентна складова). Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10354 грн. 08 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1218 грн. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року вказане заочне рішення за заявою [PERSON] скасовано. Від представника позивача до судового засідання надійшла заява прослухання справи за його відсутності за наявними матеріалами справи. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність позовні вимоги не визнав. Суд, в межах\~заявлених позовних\~вимог всебічно,\~повно та\~безпосередньо дослідивши\~надані сторонами\~докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст.ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За правилами ч. 1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 27 квітня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (натепер - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] укладений кредитний договір шляхом підписання заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-16). Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту. Згідно наданого позивачем відзиву на заяву (а.с. 72-74) [PERSON] було видано кредитну картку строком дії до 04.2013 року з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1000 грн. Таким чином, Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому виникла заборгованість за кредитним договором. У відповідності до рішення Арбузинського районного суду № 467/1044/13-ц від 27.06.2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 27.04.2006 року в сумі 22 764,96 грн., з яких 6759,26 грн. заборгованості за кредитом, 14445, 46 грн. процентів за користування грошового банківського споживчого кредиту, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1060,24 грн. штрафу (процентна ставка). Таким чином, зазначеним рішенням Арбузинського районного суду з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27.04.2006 року яка складається з заборгованості за кредитом, штрафних санкцій, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, та відсотків нарахованих банком станом на 30 квітня 2013 року, тобто в межах строку дії картки, наданої [PERSON] на підставі кредитного договору від 27.04.2006 року. Звертаючись до суду з зазначеним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 27.04.2006 року, яка станом на 30.06.2015 року з урахуванням рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.09.2013 року становить 10354 грн. 08 коп. та складається з: 9861 грн. 03 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 493 грн. 05 коп. штрафу (процентна складова). Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц). Згідно із правовою позицію, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 р. по справі № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Проте строк дії Договору закінчився з закінченням строку дії картки, тобто в останній день квітня місяця 2013 року. Правова позиція щодо закінчення строку дії договору з закінченням строку дії картки викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (провадження № 6-61цс14) та неодноразово застосовувалась при розгляді інших справ з аналогічними обставинами. Закінчення строку дії кредитної картки позбавляє кредитора права на нарахування процентів у наступний період. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12ц). В даному випадку закінченням кредитування за Договором є останній день строку дії картки - 30 квітня 2013 року. Отже, нарахуванню та стягненню підлягають проценти, нараховані банком станом на 30 квітня 2013 року. Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 30 квітня 2013 року) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 1 травня 2013 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки лише в межах строку дії кредитної картки - по 30 квітня 2013 року. Тому суд приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем процентів за користування кредитним коштами з 01 травня 2013 року по 30 червня 2015 року (дата розрахунку заборгованості). В зв`язку з зазначеним, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом не підлягають задоволенню, оскільки такі нараховані поза межами строку дії картки. Щодо вимог про стягнення штрафу, суд вважає, що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки штраф (процентна складова) нарахований саме на заборгованість по процентам за користування кредитом (9861,03*5%=493.05 грн.), в задоволенні стягнення яких з [PERSON] позивачу відмовлено. Крім того, штрафні санкції, нараховані Шелембі [PERSON] М [PERSON] на підставі Умов та правил надання банківських послуг внаслідок порушення ним умов кредитного договору без номеру від 27.04.2006 року, вже стягнуто з відповідача в межах строку дії картки у відповідності до рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області № 467/1044/13-ц від 27.06.2019 року. 06 травня 2019 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 58-61). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, факт його порушення або оспорювання і можливість його поновлення шляхом обраного способу захисту, оскільки за відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосуватися не може. Тобто право, яке не порушене позовною давністю не захищається. Отже одночасна відмова у задоволенні позовних вимог та у зв`язку з пропуском строків позовної давності є неприпустимою. В зв`язку з зазначеним, підстав для застосування правил частини 4 статті 267 ЦК щодо наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити. Оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено, то вимоги в частині стягнення із відповідача судового збору, також задоволенню не підлягають, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed