Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач 08.06.2015 року звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 20.05.2014 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500486079, внаслідок чого він отримав в цьому банку кредит. 03.03.2015 року, як зазначає позивач, він отримав від банку повідомлення про передачу кредитної справи до колекторської агенції, а в травні 2015 року від відповідача ТОВ «Укрборг» ( колекторської агенції) він отримав погрози про притягнення до кримінальної відповідальності у випадку не сплати колекторам грошових коштів. Зазначив, що не укладав з колекторами жодних договорів, а при укладені з банком кредитного договору не надав банку жодних повноважень на передання інформації щодо себе будь-яким третім особам. Посилаючись на свої права споживача, на порушення банком банківської таємниці, що заборонено Конституцією України, посилаючись на заподіяння діями відповідачів йому моральної шкоди, у виді перенесених нервових переживань та душевних страждань, позивач просив суд зобовязати ПАТ «Альфа-Банк» не розголошувати інформацію стосовно кредитного договору від 20.05.2014 року №500486079, який був укладений між ними, просив суд зобовязати відповідача ТОВ «Укрборг» припинити незаконну діяльність щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та повернути отриману від банку конфіденційну інформацію, а також просив суд стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» 1000000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлений позов та, посилаючись на викладені в цьому позові обставини і правові підстави заявлених позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Альфа Банк» в судове засідання вдруге, повторно не зявився, хоча повідомлявся судом завчасно про дату, час і місце судового розгляду даної справи. Від представника відповідача ПАТ «Альфа-банк» на адресу суду надійшла письмова заява з клопотанням про відкладення судового розгляду справи на іншу дату з посиланням на зайнятість представника та його участь в іншому судовому розгляді. Представник відповідача ТОВ «Укрборг» в судове засідання вдруге, повторно не зявився, хоча повідомлявся судом завчасно про дату, час і місце судового розгляду даної справи. Від представника відповідача ТОВ «Укрборг» не надходило на адресу суду ніяких заяв та клопотань про розгляд справи у відсутність їх представника чи про відкладення судового розгляду справи. У відповідності з вимогами ст.169 ЦПК України, враховуючи повторну неявку представників відповідачів, їх неявка судом визнана без поважних причин, а справа розглянута у відсутність представників відповідачів, враховуючи наявність достатніх фактичних обставин про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, якими передбачено принципи змагальності сторін та обовязок доведеності обставин, кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позову та докази в її обгрунтування, так і на заперечення позовних вимог. В судовому засіданні за наданими позивачем доказами встановлено, що 20.05.2014 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500486079, внаслідок чого позивач отримав в цьому банку кредит, що свідчить про наявність між цими сторонами договірних правовідносин, що випливають умов кредитування банками фізичних осіб. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні п.п.8,20 умов цього кредитного договору, банк взяв на себе зобовязання не розголошувати третім особам інформацію про позичальника, що складає банківську таємницю. Приписами, зазначеними в ст.32 Конституції України, ст.1076 ЦК України, передбачено конституційне право громадянина на охорону інформації щодо його особи та гарантування таємниці операцій по його банківським рахункам і відомостей про клієнта. Збереження банківської таємниці та інформації щодо клієнтів банку, її розкриття, регламентується положеннями Закону України «Про банки і банківські діяльність». Зокрема, ст.61 Закону України «Про банки і банківські діяльність», на банки покладається обовязок збереження банківської таємниці про своїх клієнтів, а її розкриття регламентується положеннями ст.62 цього Закону. Додержання конфіденційності при використанні інформації про фізичну особу вимагається також положеннями законів України «Про інформацію»(ст.ст.11,21), «Про захист персональних даних»(ст.6). Як же вбачається з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи, позивач [PERSON] не давав своєї згоди банку на використання та розповсюдження інформації щодо своєї особи та не давав згоди ПАТ «Альфа-банк» на розголошення банківської таємниці по наданому позивачу кредиту. 03.03.2015 року, відповідач ПАТ «Альфа-Банк», направив позивачу повідомлення, яке отримав позивач про передачу його кредитної справи до колекторської агенції, в порядку укладеного договору факторингу, що підтверджено наданим позивачем документом(повідомленням за №000424 від 03.03.2015 року). В травні 2015 року від відповідача ТОВ «Укрборг» ( колекторської агенції) на адресу позивача надійшло письмове повідомлення, з посиланням на укладення договору факторингу, з вимогами погасити борг по кредитному договору в розмірі 62419,98 грн. та з погрозами про притягнення до кримінальної відповідальності у випадку не сплати колектору грошових коштів. Ці обставини і посилання на них позивача, також підтверджені в судовому засіданні письмовими документами, що були надані суду позивачем. Представники відповідача в судове засідання не зявилися та у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не спростували твердження і доводи позивача, що підтверджені документально, а саме: про розголошення і розповсюдження відповідачами такої інформації про позивача без його письмової згоди. Тому, за таких вищевикладених, встановлених у судовому засіданні фактичних обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «Альфа-банк», уклавши з відповідачем ТОВ «Укрборг» договір доручення №03302-КА4/АБ від 25.01.2012 року, без попереднього погодження з позивачем [PERSON] можливості такої уступки іншій особі права грошової вимоги по зобовязанням, що виникли з кредитного договору №500486079 від 20.05.2014 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк», порушив договірні зобовязання, вимоги ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також порушив права позивача [PERSON], що забезпечують конфіденційність інформації про його особу та його право на збереження банківської таємниці. Чинним законодавством України передбачено право особи на захист порушених її прав у визначений законом спосіб. Право позивача, як споживача, на судовий захист порушених прав у визначений законом спосіб, передбачене ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.16 ЦК України. Позивач, обрав для себе спосіб захисту порушених прав у виді покладання обовязку на ПАТ «Альфа-Банк» не розголошувати інформацію стосовно укладеного ним з цим банком кредитного договору №500486079 від 20.05.2014 року, а щодо відповідача ТОВ «Укрборг», просив суд захистити порушені його права у спосіб покладення на цього відповідача обовязку припинення незаконної діяльності щодо стягнення з нього заборгованості по кредитному договору та повернення отриманої від банка конфіденційної інформації. Також позивач, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Альфа-Банк» 1000000 гривень на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок перенесених нервових переживань та душевних страждань, в звязку розкриттям банком банківської таємниці та конфіденційної інформації про його особу. Статтею 16 ЦК України, передбачена можливість судового захисту порушених прав громадянина в обраний позивачем спосіб, шляхом припинення дії, яка порушує її право та покладення обовязку виконати певні дії, а також передбачена можливість судового захисту порушених прав фізичної особи в інший спосіб, що встановлений договором або законом. Слід зазначити, що відповідно до вимог ст.ст.11 ЦПК України, якою передбачено принцип диспозитивності, суд повинен розглянути справу в межах заявлених позовних вимог, а тому позбавлений можливості вийти за ці межі заявлених позовних вимог. Тому, з урахуванням встановлених в судовому засіданні вищевикладених фактичних обставин цієї справи, з урахуванням обраних позивачем способів захисту його порушених відповідачами прав, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] в обраний ним спосіб, а саме: шляхом покладання обовязку на відповідача ПАТ «Альфа-Банк» не розголошувати інформацію стосовно укладеного позивачем з банком кредитного договору №500486079 від 20.05.2014 року, а також у спосіб покладення на відповідача - ТОВ «Укрборг» обовязку з припинення незаконної діяльності щодо стягнення з позивача заборгованості по кредитному договору. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] до відповідача ТОВ «Укрборг» про повернення отриманої ним від банка конфіденційної інформації, то в цій частині, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають як через їх недоведеність позивачем, так і через відсутність посилання на норму матеріального права, яка передбачає такий обовязок, а також через те, що обраний позивачем спосіб захисту його інтересів не відповідає вимогам чинного законодавства. Не підлягають також задоволенню, через безпідставність та недоведеність, і позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача ПАТ «Альфа-Банк» на його користь завданої йому моральної шкоди в сумі 1000000 гривень, поскільки відшкодування завданої моральної шкоди можливе у випадках передбачених законом. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та на порушення його прав саме як споживача банківських послуг. Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, яка була заподіяна небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, у випадках передбачених законодавством. Умовами кредитного договору №500486079 від 20.05.2014 року, який було підписано між позивачем і відповідачем ПАТ «Альфа-Банк», не було передбачено відшкодування моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні не послався на норму закону та на умови договору, які регулюють дані правовідносини та які передбачають зобовязання сторін по відшкодуванню моральної шкоди. Крім того, позивач не надав суду ніяких належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, що передбачають, як факт наявності таких зобовязань, так і доказів заподіяння йому відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» моральної шкоди. Законодавством України про захист прав споживачі передбачена можливість відшкодування моральної шкоди у випадку її заподіянням життю і здоровю споживача. Позивач не зазначив обставин заподіяння його життю і здоровю шкоди діями відповідачів, а в обґрунтування своїх нервових переживань та душевних страждань, послався тільки на факт надходження на його адресу погроз настання кримінальної відповідальності від відповідача - ТОВ «Укрборг». Разом з тим, будь-яких вимог по відшкодуванню моральної шкоди до цього відповідача позивач не висуває. Тому, враховуючи вищевикладене, через безпідставність і недоведеність цієї частини позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для їх задоволення. На підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивач, як споживач, звернувся до суду з позовом про захист його прав і був за законом звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачів, з кожного, на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі по 121,80 гривень за часткове задоволення позовних вимог немайнового характеру.

Outcome: partial