Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до позовної заяви у новій редакції (що подана на виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху) позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до договору №б/н від 28.07.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами [PERSON]» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що також вказано у п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася: з 01.09.2014 2,9%, з 01.04.2015 3,6%. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; Пеня\~=\~0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць підряд і більше. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позичальнику кредит у розмірі, який визначений договором. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, станом на 28.02.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 11890,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1366,76 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 6691,64 грн, заборгованості за пенею 2789,74 грн та штрафів: 500,00 грн фіксована частина та 542,41 грн процентна складова. Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. За клопотанням представника позивача ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 27.07.2017 до участі у справі було залучено правонаступника відповідача [PERSON] Радіка Ікрамовича, який помер 28.05.2012 (копія актового запису про смерть №17 від 01.06.2012 (а.с. 64-65)) [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 94). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, ураховуючи, що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, про день, час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена. 18.08.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що 28.07.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний договір укладений за заявою відповідача, у якій він просить відкрити рахунок та надати банківські послуги, ознайомився з тарифами банку та отримав повний перелік інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується його особистим підписом (а.с. 6). Договір складають Заява, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та [PERSON] (а.с. 6, 50, 8-31). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає свою згоду банку у будь-який момент його змінити (зменшити, збільшити або анулювати). Підписання договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, який установлений банком. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено односторонню можливість банку проводити зміну тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у т.ч. простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг умов кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (а.с. 50). Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.11, п. 2.1.1.2.12 Правил користування кредитною карткою строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування кредитною карткою за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, що встановлений тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт сплачує [PERSON] пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобовязання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася: 01.09.2014 2,9%, з 01.04.2015 3,6%. Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00\~грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; Пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць підряд і більше (а.с. 50). Як вбачається з розрахунку та виписки у [PERSON] 26.09.2011 вперше виникла поточна заборгованість у розмірі 445,00 грн (а.с. 51-52, 54-55). Кредитний ліміт [PERSON] з 28.07.2011 було встановлено у розмірі 300,00 грн, з 28.07.2011 кредитний ліміт було збільшено до 500,00 грн, з 11.08.2011 кредитний ліміт було збільшено до 1400,00 грн (а.с.\~49). Боржник [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував (а.с.\~54-55), чим порушив умови договору. Позивач зазначив, що станом на 28.02.2017 у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить 11890,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1366,76 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 6691,64 грн, заборгованості за пенею 2789,74 грн та штрафів: 500,00 грн фіксована частина та 542,41 грн процентна складова (а.с.\~54-55). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON], є зобовязальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, що належать відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Крім того, суд ураховує положення ч. 1 ст. 608 ЦК України, відповідно до яких зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки кредитний договір укладав [PERSON], який помер 28.05.2012, то у звязку з його смертю зобовязання за вказаним договором припинилися. На підставі викладеного, ураховуючи те, що боржник [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконував взятого на себе зобовязання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме підлягає до стягнення заборгованість, що утворилася станом на день смерті боржника. Відповідно до даних розрахунку, що наданий позивачем до позовної заяви, станом на 01.05.2012 заборгованість [PERSON] перед позивачем становила 2761,27 грн та складалася з 1078,12 грн поточної заборгованості за кредитом, 288,64 грн простроченої заборгованості за кредитом, 232,10 грн заборгованості за відсотками, 120 грн пені та штрафів: 500 грн фіксована частина, та 5% від суми позову. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів: 500,00 грн фіксована частина, та процентної складової у розмірі 5% від суми позову, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За змістом даної норми, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. З умов кредитного договору вбачається, що обидва види неустойки штраф (500,00 грн фіксована частина, та процентна складова) та пеня 120 грн, що нараховані відповідачеві, передбачені як відповідальність за порушення строків виконання зобовязань за договором. Крім того, позивачем всупереч положенням ч. 2 ст. 550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (неустойки). Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованою. Даний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 11890,55 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у розмірі 1718,86 грн, що становить 14,46% (1718,86 грн : (11890,55 : 100) = 14,46%) від заявлених позовних вимог. Таким чином, судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, становить 231,36 грн (1600 грн х 14,46 : 100). На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, 549, ч. 2 ст. 550, ст. ст. 608, 610, 612, 614, 634, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial