Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач 10.09.2019року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті його баби - [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), що розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 2,66 га та належала померлій на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 20.05.1997року. Вказує, що [PERSON] за життя склала заповіт від 05.07.1985року, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (батьку позивача), [PERSON] (рідному брату позивача), та йому (позивачу) - [PERSON] . Зазначає, що його батько - [PERSON] помер ще до смерті [PERSON] - [INFO] , а тому він (позивач) як спадкоємець за правом представлення в порядку ч.2 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963року) прийняв спадщину в частині спадкового майна, яке не охоплене заповітом, а саме 1/3 частки права на вищевказану земельну частку (пай). Таким чином, після смерті [PERSON] його частка в спадковому майні становить 2/3 частини. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право на зазначену земельну частку (оригіналу вищевказаного сертифікату), позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частки вищевказаної земельної частки (паю), що розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 2,66 га. Ухвалою судді від 13.09.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. В підготовче засідання позивач не з`явився, проте подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (баби позивача). До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай), що розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 2,66 га, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 20.05.1997року, зареєстрованого у книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №385. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 05.07.1985року, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (батьку позивача), [PERSON] (рідному брату позивача), та позивачу - [PERSON] . При цьому, батько позивача - [PERSON] помер ще до смерті [PERSON] - [INFO] Брат позивача - [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №323 від 01.06.2017року після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив її внук [PERSON] , який доглядав за житловим будинком, проводив поточні ремонти, обробляв земельну ділянку, сплачував податки та комунальні послуги. Таким чином, позивач [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] . За таких обставин, до позивача [PERSON] як до спадкоємця за законом в порядку ч.2 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963року), який прийняв спадщину, в порядку спадкування перейшла частина майна, що залишилась незаповіданою, а саме 1/3 частина спадщини, яку спадкодавець [PERSON] заповіла батьку позивача - [PERSON] , який помер до відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] частка позивача [PERSON] в спадковому майні становить 2/3 частини, в тому числі право на 2/3 частини вищевказаної земельної частки (паю). В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного сертифікату) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №323 від 01.06.2017року; довідкою, виданою Мостиською міською радою Львівської області №2.17-595 від 21.03.2019року; довідкою старости Старостинського округу сіл Твіржа, Вуйковичі, Завадів, Слабаш, Хоросниця №98 від 18.07.2019року; копією заповіту [PERSON] від 05.07.1985року; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56357765 від 30.05.2019року; листом Мостиської державної нотаріальної контори вих..№02-14/345 від 10.06.2019року; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] ; копією спадкової справи №232/01, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ст.534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.537 ЦК УРСР в редакції 1963 року частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну частку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: approved