Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач 08 липня 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень зазначила, що 22 грудня 2014 року о 17.50 хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухався по вул.Свердлова в м. Дніпропетровську, де на перехресті з вул. Шмідта, при повороті ліворуч на зелений сигнал світлофору скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався назустріч. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2015 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/2995003 у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Згідно з висновком № 2965 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 29.06.2015 року, вартість матеріального збитку автомобіля [NUMBER], в результаті ДТП становить 26\~110,25 грн. з урахуванням зносу, без врахування зносу 39\~648,70 грн. Витрати по визначенню висновку експерта становить 1000 грн. 03.08.2015 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 20\~004,95 грн. Таким чином, різниця між розміром матеріального збитку згідно з висновком та виплатою страхового відшкодування становить 6\~105,30 грн. У звязку із порушенням строків виплати страхового відшкодування позивач має право на отримання пені. Позивач просив стягнути з [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 12\~547,75 грн., витрати на послуги експерта по визначенню матеріального збитку в розмірі 1000 грн., стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 6\~105,30 грн., пеню в розмірі 2912,27 грн., стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3000 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 426,58 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Представник співвідповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявилися, направили письмові заперечення згідно яких просили слухати справу у їх відсутність, відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] 22 грудня 2014 року о 17 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Деу Ланос», д/н [NUMBER], рухався по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, де на перехресті з вул. Шмідта при повороті ліворуч на зелений сигнал світлофору скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався назустріч. Своїми діями [PERSON] порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2015 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7). У звязку з чим, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 22 грудня 2014 року, доведена в силу вищевказаної норми. В силу ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується Полісом № АІ/2995003. Встановлено, що 19.01.2015 року позивач звернувся до страхової компанії «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування у межах страхової суми. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 9.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковий ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Встановлено, що [PERSON] є власником пошкодженого транспортного засобу автомобілю [NUMBER]. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в сумі 20\~004,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1745 від 03.08.2015 року (а.с.107). Згідно висновку про визначення вартості матеріального збитку автомобіля № 2965 від 29 червня 2015 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], складає 26\~110,25 грн. (а.с.117-123). З метою визначення розміру матеріального збитку ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» замовлено проведення автотоварознавчої експертизи, за результатами якої було отримано звіт № 46/59.07.15 про визначення вартості відновлюваного ремонту з врахуванням зносу автомобіля [NUMBER], який становить 22\~108,34 грн.(а.с.85-90). Оцінена шкода була зменшена на суму податку на додану вартість, оскільки позивачем не було надано страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля, відповідно до ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином страховою компанією фактично виконані вимоги щодо сплати страхового відшкодування, а тому доводи позивача про стягнення з компанії недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 6\~105,30 грн. та пені в розмірі 2912,27 грн. є безпідставними. Натомість, суд вважає, за необхідне стягнути з [PERSON] різницю між матеріальним збитком, завданим власникові автомобіля [NUMBER], який складає 26\~110,25 грн. та страховим відшкодуванням в розмірі 6\~105,30 грн. (26\~110,25 20\~004,95). Таким чином, враховуюче вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 426,58 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомоги в розмірі 551,20 грн., що загалом складає грн. 1977,78 грн. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного розрахунку Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до матеріалів справи представник позивача [PERSON] у судових засіданнях не приймав участі, а кількість часу, витраченого на представництво інтересів позивача в суді, становить, 1 годину. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата станом на 1 грудня становить 1378 гривень. Виходячи з зазначеного розміру мінімальної заробітної плати та часу, протягом якого представник брав участь у справі, - граничний розмір на правову допомогу може становити: 551,20 грн. (1378х40:100=551,20 х 1=551,20). На підставі викладеного і

Outcome: partial