Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-В00/152/2006, згідно з яким банк зобов»язався надати [PERSON] кредит у розмірі 20 000 дол. США строком користування до 04 липня 2021 року з встановленою фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,00 % річних, а останній в свою чергу зобов»язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язання, які визначені у кредитному договорі. Порядок надання кредиту був встановлений п.п. 1.7.2 п. 1.7 частини 2 кредитного договору, відповідно до якого банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу. Пунктом 2 частини 1 кредитного договору було визначено, що поточним рахунком позичальника є рахунок [NUMBER]. Відповідно до наведених положень кредитного договору, банк виконав взяті на себе зобов»язання та надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 20 000 дол. США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на підставі його кредитної заявки від 05 липня 2006 року. Порядок виконання боргових зобов»язань був визначений, зокрема, у п.п. 1.5.1. п. 1.5. ч. 2 кредитного договору, відповідно до якого було встановлено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Банк свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу [PERSON] кредиту виконав. Однак, останнім не вносяться чергові платежі для виплати кредиту, тому станом на 20 вересня 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість у сумі 9480,94 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20 вересня 2016 року, з розрахунку 2576,7047 грн. за 100 дол. США, становило 244 295,82 грн. В зазначену суму входить 8221,28 дол. США (211838, 11 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 1259,66 дол. США (32457,72 грн.) - заборгованість по нарахованим відсоткам. Банк направив 27 вересня 2016 року на адресу відповідача [PERSON] вимогу щодо погашення заборгованості за кредитном договором, однак борг останнім до цих пір не сплачено. Крім того, 05 липня 2006 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №CR - B00/152/2006, відповідно до якого поручитель [PERSON] зобов»язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов»язань Відповідно до п. 3.2. ст. 3 договору поруки поручитель приймає на себе зобов»язання у випадку невиконання боржником боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов»язань в обсязі, заявленому кредитором протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. На підставі даної умови договору поруки банк 27 вересня 2016 року направив на адресу відповідача [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, проте борг погашений не був. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились із невідомих суду причин, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 05 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-В00/152/2006, згідно з яким банк зобов»язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 20 000 дол. США строком користування до 04 липня 2021 року з встановленою фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,00 % річних, а останній в свою чергу зобов»язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов»язання, які визначені у кредитному договорі. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшли всі права Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» щодо права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № ML-В00/152/2006 від 05 липня 2006 року та до відповідача [PERSON] за договором поруки №CR - B00/152/2006 від 05 липня 2006 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вищезазначеного кредитного договору Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 20 000 дол. США. Відповідач [PERSON] в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі - до 04 липня 2021 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом (а.с. 42- 43). В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором №ML-В00/152/2006 від 05 липня 2006 року, між банком та відповідачем [PERSON] 05 липня 2006 року був укладений договір поруки №CR - B00/152/2006, відповідно до якого поручитель [PERSON] зобов»язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов»язань. Відповідно до п. 3.2. ст. 3 договору поруки поручитель приймає на себе зобов»язання у випадку невиконання боржником боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов»язань в обсязі, заявленому кредитором протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора (а.с. 44). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Банк зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору №ML-В00/152/2006 від 05 липня 2006 року та договору поруки №CR - B00/152/2006 від 05 липня 2006 року, останні повинні сплатити позивачу загальну суму заборгованості, що станом на 20 вересня 2016 року, згідно довідки-розрахунку, становила 9480,94 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 20 вересня 2016 року, 244 295,82 грн., з них: 8221,28 дол. США (211838, 11 грн.) - заборгованість по тілу кредиту; 1259,66 дол. США (32457,72 грн.) - заборгованість по нарахованим відсоткам (а.с. 7). Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачами зобов'язань за договорами. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» у разі укладення договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному виражені гривні до долара США на час вирішення спору. Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Таким чином, під час судового розгляду достовірно судом встановлено, що у позивача є наявні усі необхідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак банк правомірно надав позичальнику кредит в іноземній валюті, а тому заборгованість за такими зобов'язаннями підлягає стягненню у валюті кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» слід стягнути по 1832 гривні 22 копійки з кожного судового збору, який був сплачений останнім згідно платіжного доручення №2901395176 від 29 грудня 2016 року (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved