Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить суд поновити його на посаді директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина з моменту прийняття даного рішення у зв`язку з тим, що звільнення його проведено з порушенням встановленого порядку. Просить стягнути з відповідача, управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, в користь незаконно звільненого директора школи-ліцею м. Моршина [PERSON] компенсацію середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 08.10.2013 по даний час в сумі 1292910 грн. 90 коп. із безспірним списанням з відповідача, як уповноваженого органу від власника НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина, даної суми через Стрийське міськрайонне казначейство у Львівській області на підставі ст. 25 Бюджетного Кодексу України. Просить судові витрати покласти на відповідача, управління СГП Моршинської міської ради. В обгрунтування позову вказує на наступне. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом згідно ст. 43 Конституції України та ст. 21 Закону України «Про оплату праці» і оплата праці працівника здійснюється в першочерговому порядку і виплата її не може бути поставлена в залежність від здійснення інших виплат та їх черговості відповідно до ст. 97 КЗпП України та ст. 15 і 24 Закону України «Про оплату праці». Затримка виплати заробітної плати навіть на один день і більше є порушенням строків її виплати, а у випадку звільнення працівника, згідно ст. 47 КЗпП України уповноважений власником орган, який звільнив цього працівника, зобов`язаний у день звільнення працівника видати йому трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, вказані в ст. 116 КЗпП України тобто в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику коштів у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, організація, підприємство чи установа повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З 04.02.2021 вступив в дію Закон України №1214-1Х «Про внесення змін до Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яким визначено, що компенсація нараховується за порушення строків виплати заробітної плати (грошового забезпечення) працівника. Постановою КМУ з цього приводу 14.04.2021 конкретизовано, що дана компенсація проводиться за рахунок джерел з яких здійснюються дані виплати. В даному випадку заробітну плату директор школи отримував від основного розпорядника бюджетних коштів, власника школи-ліцею через управління СГП Моршинської міської ради, яке фінансує школу і є головним розпорядником коштів для неї згідно бюджетного Кодексу України. Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення ч. 2 ст. 233 КЗпП щодо того, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеженням будь-яким строком. При вирішенні даного питання Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 по справі №1-13/2013 зробив такі висновки: обсяг заробітної плати найманого працівника становить винагороду за виконану роботу та гарантовані державою виплати (оплата зарплати, щорічних відпусток, тощо, які встановлюються КЗпП України та іншими законодавчими актами України; під заробітною платою, що належить працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких має право працівник, який перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат; у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. На підставі висновків, викладених в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, слід вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які йому належать від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Дані розрахунки із позивачем не проведено до сьогоднішнього дня. Факт невиплати та затримки розрахунку при звільненні позивача в день звільнення начальником управління СГП Моршинської міської ради, підтверджується додатком до наказу №65-к від 04.10.2013 «Про звільнення [PERSON] з посади директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина наказ №67-к, який виданий після ознайомлення позивача з першим наказом 07.10.2013, без виділення коштів на НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина в цей день. Довідка за підписом головного бухгалтера школи-ліцею від 08.10.2013 №01-31/291 свідчить про те, що зарплата та розрахункові кошти на другий день після звільнення не проведено та не виплачено, а виписка з АТ «Укргазбанк» свідчить про те, що вказана сума 10587 грн. 25 коп. поступила 10.10.2013, тобто на третій день після звільнення директора школи. Лист директора школи-ліцею Косила Б.Д. від 07.03.2014 №01-31/35 свідчить про те, що 5 та 6 березня 2014 року проведено перерахування на банківський зарплатний рахунок двома частинами 1128 грн. 55 коп. належних позивачу та через 5 місяців після звільнення директора школи-ліцею [PERSON] . Довідка виконуючої обов`язки директора школи-ліцею Левкович Г.Б. від 15.01.2014 №03-01/5 свідчить про те, що належні позивачу кошти в сумі 1128 грн. 55 коп. через 3 місяці після звільнення директора школи-ліцею йому не виплачено. Головне Управління держпраці у Львівській області 03.02.2017 звернулось до управління СГП Моршинської міської ради та НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршин щодо усунення порушень ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст.117 КЗпП України в частині невиплати всіх сум звільненому директору школи-ліцею м. Моршина [PERSON] . Дана перевірка проводилась за завданням Стрийської місцевої прокуратури. Все це свідчить про те, що відповідач продовжував із звільненим директором школи-ліцею розрахунки після його звільнення. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду зазначено, що роботодавцем для [PERSON] , як директора школи-ліцею, є управління СГП Моршинської міської ради і воно повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Станом на 17.10.2018 заявлена сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 1 292 910 грн. 90 коп. Станом на 15.01.2019 ця сума становить 1506992 грн. 60 коп. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги та просить суд їх задоволити з підстав, викладених у виступі в суді. Зазначив, що кошти йому були перераховані в березні 2014 року, проте вчасно розрахунок з ним не проведено. Зазначив, що розрахунок повний з ним не проведено до сьогодні. Звернув увагу, що попередній склад суду вказував на довідку, яка не відповідає дійсності, оскільки дати проведення розрахунку в ній немає, а самі кошти йому не були виплачені. Позиція відповідача: 23.10.2018 начальник Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Левкович Т.В. подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заяви покликається на те, що грошова компенсація при звільненні не відноситься до заробітної плати, а є додатковою гарантією, встановленою за домовленістю сторін. Вимога про стягнення такої компенсації обмежена строком в три місяці. Позивачем порушено цей строк, позов поданий через 4 роки після звільнення його з роботи та проведення розрахунку. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що його звільнено з роботи 07.10.2013, в день звільнення йому надано трудову книжку. Строк позовної давності почав свій перебіг з 07.10.2013 та закінчився 06.01.2014. Проте позивач звернувся з позовними вимогами до суду лише 21.08.2017, тобто після закінчення встановленого законом строку для звернення до суду за захистом трудових прав. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed