Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

ПАТ «Полтава-банк» звернулося до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON] про відшкодування суми невиконаного грошового зобов'язання, нарахованих процентів від простроченої суми, інфляційних витрат та пені. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.12.2007 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк» (правонаступником якого є ПАТ «Полтава-банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 105, відповідно до якого відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 81000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних та за кредитне супроводження в розмірі 0,5 % щомісячно від суми залишку заборгованості по кредиту та строком користування до 26.12.2014 року. [PERSON] порушила умови кредитного договору, в результаті чого допустила заборгованість, яка станом на 21.01.2014 року становить 103844,89 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути в з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 105 від 26.12.2007 року в сумі 28951 грн., відсотки в розмірі 3853,09 грн., суму нарахованої пені - 67613,14 грн., комісійну винагороду за кредитне супроводження в сумі 3427,66 грн., інфляційні витрати в сумі 306,95 грн., 3 % річних в сумі 2855,73 грн., а всього 107007,57 грн. Представник позивача ПАТ «Полтава-банк» - Рудь О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що з урахуванням уточненого розрахунку пені по кредитному договору № 105 від 26.12.2007 року укладеного з [PERSON], сума нарахованої пені за період з 21.01.2013 року по 21.01.2014 року становить 22304,43 грн. Відповідач [PERSON] в судове в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом достовірно встановлено, що 26.12.2007 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк» (правонаступником якого є ПАТ «Полтава-банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 105, відповідно до якого відповідачу було надано споживчий кредит на придбання автомобіля CITROEN CЗ 1.41 в ДП «Автоінвестстрой-Кременчук» в сумі 81000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних та за кредитне супроводження в розмірі 0,5 % щомісячно від суми залишку заборгованості по кредиту та строком користування до 26.12.2014 року. Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що повернення кредиту позичальником здійснюється наступним шляхом: залишок заборгованості за кредитом позичальник погашає щомісячно, згідно графіку (додаток № 1 до цього договору); сплата процентів та комісії проводиться позичальником щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Згідно п. 4.2.1 договору, позичальник зобов'язується забезпечити повернення одержаного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до умов даного договору. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення основної суми кредиту або при неповній сплаті позичкової заборгованості, при порушенні строків погашення нарахованих процентів або при неповній сплаті нарахованих процентів позичальник сплачує банку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходив із наступного. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж. Сплив позовної давності, про заявлення якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст. 264 ЦК України). З виписки по особовому рахунку клієнта [PERSON] за період з 25.06.2013 року по 21.01.2014 року вбачається, що на виконання умов кредитного договору № 105 від 26.12.2007 року [PERSON] здійснила останній платіж в січні 2013 року (а.с. 40), таким чином перебіг строку позовної давності починається заново. За таких обставин, позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 105 від 26.12.2007 року, станом на 21.01.2014 року становить 103844,89 грн. та складається: сума неповерненого кредиту - 28951 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 3853,09 грн., комісія за кредитне супроводження - 3427,66 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 67613,14 грн. Згідно уточненого розрахунку заборгованості пені по вказаному кредитному договору за період з 21.01.2013 року по 21.01.2014 року сума нарахованої пені становить 22304,43 грн. Оскільки на момент розгляду справи судом відповідач не сплатила позивачу заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Полтава-банк» про стягнення з відповідача суми основного кредиту, прострочених відсотків за користування кредитом та комісії за кредитне супроводження обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 105 від 26.12.2007 року в розмірі 36231,75 грн. Суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача пеню обраховану за останній рік невиконання основного зобов'язання, тобто за період з 21.01.2013 року по 21.01.2014 року в розмірі 22304,43 грн. Вирішуючи питання про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних суд виходив із наступного. Частиною ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, положеннями якої передбачено, що в разі прострочення боржником грошового зобов'язання, на вимогу кредитора він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення сум (процентів) за ст.1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч.2 ст.625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а тому вказані суми можуть бути стягнуті з боржника одночасно, оскільки не є подвійним притягненням до юридичної відповідальності. При цьому, у відповідності до роз'яснень, викладених у пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, з відповідача на користь банку належить стягнути три відсотки річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 2855,73 грн. та інфляційні витрати в розмірі 306,95 грн. За таких обставин, оскільки [PERSON] не погасила прострочену заборгованість за кредитним договором від 26.12.2007 року та не надала доказів на спростування позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Полтава-банк» ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 617 грн.

Outcome: approved