Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що відповідно до кредитного договору № MRT3GF00160055 від 25.08.2005 року, укладеного [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 14000,00 доларів США на термін до 24.08.2015 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Проте у порушення умов договору відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсоткам, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 15.04.2015 року складає 2187,77 доларів США, з них: 2165,23 доларів США заборгованість за кредитом; 22,45 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,09 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та понесені ним судові витрати у справі. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] вточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 2026,47 доларів США, що еквівалентно 43497,10 грн. станом на 25.09.2015 року за курсом НБУ. Справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти стягнення суми заборгованості за кредитним договором в сумі 43497,10 гривень. Просив врахувати, що він є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, та звільнити його від сплати судових витрат. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до кредитного договору від 25.08.2005 року № MRT3GF00160055, укладеного з [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 14000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1,33% щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту. Відповідно до п. 1.1 Договору позичальник щомісяця має надавати банку грошові кошти в сумі 258,51 доларів США для погашення заборгованості по Кредитному договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість станом на 25.09.2015 року яка складає 2026,47 доларів США, з них: 2016,20 доларів США заборгованість за кредитом; 10,25 доларів США залишок заборгованості за відсотками за користування кредитом; 0,02 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до п. 1.1.Договору кредитні кошти видані готівкою через касу позивачеві на строк по 24.08.2015 року включно у виді не відновлюваної кредитної лінії. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору кошти, отримані від позичальника за кредитним договором, насамперед направляються на відшкодування витрат Банку, пені, простроченої комісії по кредиту, комісії по кредиту, прострочених процентів по кредиту, процентів по кредиту, процентів по кредиту, простроченої заборгованості по кредиту, частини суми, яка направляється на погашення заборгованості по кредиту. Згідно зі статтею 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідач [PERSON] допустив несвоєчасність внесення грошових коштів за кредитним договором, що не оспорюється сторонами, та мав погасити заборгованість більше ніж за щомісячний платіж. Проте відповідачем при подальшому погашенні заборгованості цього враховано не було, у звязку з чим і утворилась прострочена заборгованість за даним Кредитним договором. Згідно з частиною 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України. Висловлена Верховним Судом України правова позиція в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суду, який зобовязаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як зазначено в постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14 згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 року № 959-XII, декрет КМ від 19.02.1993 року № 15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2ст. 192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК, та при застосуванні ст. 625 ЦК. Враховуючи порушення відповідачем умов договору кредиту та взятих на себе зобовязань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього заборгованості за кредитом в сумі 2026,47 доларів США, що еквівалентно 43497,10 гривень за курсом Національного банку України станом на 25.09.2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. Таким чином відповідач як інвалідом ІІІ групи та особа, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни звільняється від сплати судових витрат. Оскільки позивачем зменшено позовні вимоги до 43497,10 гривень, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню 434,97 гривень судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved