Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Пирятинська міська рада у липні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач указує на те, що протягом 2011-2012 роках на адресу Пирятинської міської ради почали надходити скарги мешканців [ADDRESS] про те, що [PERSON], який мешкає по [ADDRESS] самовільно зайняв земельну ділянку ( частину заїзду ), яка межує з його домоволодінням та перебувала у спільному користуванні. Скаржники звернулися до Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області, інспектор якої 27.12.2011 року провів позапланову перевірку, в ході якої було встановлено, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 0,0033 га, яку заасфальтував та підняв рівень земельної ділянки, звів паркан, чим загородив прохід талим та дощовим водам, що призвело до затоплення проїжджої частини вулиці, яка межує з іншими домоволодіннями. За результатами перевірки державним інспектором до відповідача вжито заходи адміністративного впливу, але виявлені порушення не усунуті до цього часу. У судовому засіданні представник позивача Кудрявцев О.О. позов підтримав, просив зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0033 га, яка межує з його домоволодінням та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та за власний рахунок знести самовільно побудований паркан та зняти асфальтове покриття, привівши земельну ділянку, яка межує з його домоволодінням та знаходиться за адресою: [ADDRESS] до попереднього стану. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] з 1985 року. На протязі 25 років проживання ніяких конфліктів з приводу скопичення води на території проїзду не виникало, так як вода природним шляхом сходила з території проїзду по прилеглих територіях жителів проїзду. Чотири роки назад жителька проїзду [PERSON] ([ADDRESS]) замінила паркан по периметру свого двору, піднявши його вище старого та зробивши насип, в результаті чого змінився рельєф проїзду, який став нижче від прилеглої території будинковолодіння [ADDRESS]. По прикладу [PERSON] відгородив сходження води із проїзду на свою територію і [PERSON] (будинок [ADDRESS]), який по всій довжині двору зробив бетонний мур. В результаті цього вода почала сходити до двору відповідача і розмивати асфальт. У жовтні 2011 року відповідач поклав нове асфальтове покриття на території подвір'я та біля в'їзних воріт. [PERSON] звинувачувала відповідача у тому, що в результаті його дій тала та дощова вода не сходить та стоїть у проїзду та писала численні скарги в різні установи. Внаслідок цього Пирятинська міська рада зобов'язала його зробити водовідведення у свій двір. Вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги Пирятинської міської ради вважає необґрунтованими, вказуючи про те, що факт самовільного зайняття земельною ділянки загального користування відповідачем жодними доказами не підтверджуються. Позивач мав у користуванні житловий будинок на земельній ділянці площею 0,0465 га, який згодом придбав за договором купівлі-продажу, а в 1991 році за його заявою виконком міськради своїм рішенням збільшив його земельну ділянку на 160 квадратних метрів за рахунок міського земельного фонду. На даний час за даними технічної документації площа земельної ділянки, що знаходиться у користуванні [PERSON] складає 0,0498 га, тобто фактично менше за площу, що йому була надана у користування. Асфальтування відповідачем проїзду не стало перешкодою для водовідведення води з вул. Пролетарської, цьому сприяли дії власників будинків [ADDRESS],[ADDRESS] та [ADDRESS] з облаштування огорожі (укріплення та підняття огорожі, створення насипу тощо ). Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області Бієнко А.Ю. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що вона працювала на посаді державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Пирятинського району. За скаргою мешканки м. Пирятина [PERSON] 27.12.2011 нею була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS]. В результаті перевірки встановлено, що [PERSON] придбав згідно договору купівлі-продажу житловий будинок по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0465 га. При обмірі земельної ділянки встановлено, що площа, яку використовує відповідач становить 0,0498 га. Враховуючи викладене, останній самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0033 га, яку заасфальтував та підняв рівень земельної ділянки, звів паркан, чим загородив прохід води, що призвело до затоплення проїжджої частини до інших будинків. За результатами перевірки [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, зазначила, що заміри земельної ділянки відповідача проводилися за участю спеціаліста міської ради без застосування будь-яких технічних засобів (кроками). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони та відповідач [PERSON] є мешканцями частини (відокремленого проїзду) вулиці Пролетарської м.Пирятина. Відповідач захопив частину землі проїзду, відгородив її парканом та заасфальтував прилеглу територію, внаслідок чого дощова та тала вода стоїть у цьому проїзді, створюючи перешкоди для пересування мешканців проїзду та заливає їх подвір'я. Свідок [PERSON] зазначив, що на тій території проїзду, яку загородив відповідач, раніше знаходився погріб попереднього власника домоволодіння [ADDRESS]. Чи мав право попередній власник на користування цією частиною земельної ділянки пояснити не зміг. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідач [PERSON] є співвласником будинковолодіння по [ADDRESS] Полтавської області за договором купівлі-продажу від 07.08.1991 року (а.с.19-20), відповідно до якого у користуванні власника знаходиться земельна ділянка державного фонду площею 465 кв.м. Згідно зі ст. 28 Земельного кодексу УРСР ( в ред. 1990 року, яка діяла на момент придбання будинку) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. . Відповідач проживав у вказаному домоволодінні з 1985 року на правах квартиронаймача та користувався вказаною земельною ділянкою. До оформлення договору купівлі-продажу будинку він самовільно побудував на земельній ділянці Пирятинської міської ради гараж. За його заявою виконком Пирятинської міськради своїм рішенням №185 від 25.06.1991 року збільшив його земельну ділянку на 160 квадратних метрів за рахунок міського земельного фонду та узаконив збудований на ній гараж (а.с.24). За даними технічного паспорту на житловий будинок, виготовленому станом на 23.08.1991, площа земельної ділянки по [ADDRESS] становила становила 930 кв.м (а.с.21) Відповідно до викопіювання з плану кварталу від 12.07.1953 року площа земельної ділянки по вул.Пролетарській, 6 також складала 930 кв.м. (а.с.66). На даний час за даними технічної документації площа земельної ділянки, що знаходиться у користуванні [PERSON] складає 0,0498 га (а.с.22-23). Даних про те, який фактично розмір земельної ділянки знаходився у користуванні [PERSON] до прийняття рішення виконкому Пирятинської міської ради від 26.06.1991 року про збільшення його земельної ділянки матеріали справи не містять. Відсутній також план цієї земельної ділянки розміром 160 кв.м та усієї земельної ділянки по [ADDRESS] Полтавської області на момент укладання відповідачем договору купівлі-продажу. Матеріали про притягнення [PERSON] Державною інспекцією сільського господарства до адміністративної відповідальності за самовільне заняття земельної ділянки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано не було. Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на те, що з даних технічної документації на будинковолодіння по [ADDRESS] не можна було встановити чи відповідає розмір земельної ділянки, що знаходиться у користуванні відповідача фактичному розміру земельної ділянки, яку він отримав у користування прибавши будинок, який фактично розмір земельної ділянки був долучений до земельної ділянки відповідача у 1991 році та який її фактичний розмір став після такого приєднання, чи зайняв відповідач частину проїзду, що був у спільному користуванні, за клопотанням позивача судом призначено будівельно-технічну експертизу. Проте, у подальшому позивач відмовився надавати додаткові матеріали для її проведення та оплатити роботу експерта. Відповдно до ст. 146 ЦПКУкраїни, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, за відсутності інших даних, які б підтвердили обставини, що мають значення для розгляду справи і для вирішення яких судом було призначено експертизу, від проведення якої позивач відмовився, обґрунтованих підстав для задоволення позову суд не знаходить. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Надані позивачем докази не вказують на самовільне зайняття [PERSON] земельної ділянки Пирятинської міської ради площею 0,0033 га, тому у задоволенні позовних вимог про її повернення та приведення до попереднього стану, слід відмовити. Згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За приписами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку наданих юридичних послуг, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката склали 3700 грн, які підлягають поверненню відповідачу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved