Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач 02.11.2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 04.10.2011 року [PERSON] було надано кредит у сумі 11000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.08.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 89198,21 гривень. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 13.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 14.12.2017 року зазначену цивільну справу направлено до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2018 року вказану справу передано до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 05.01.2018 року прийнято справу до провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. 26.02.2018 року відповідач надав до суду відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог за результатами розгляду справи по суті, а у разі визнання судом обґрунтованими позовні вимоги, відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідач не визнає позовних вимог позивача, оскільки не укладав зазначений кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк 04.10.2011 року. Враховуючи зазначені обставини, а також відсутність «Умов та Правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які існували станом на 04.10.2011 року, відсутність підпису відповідача на цих документах, а також відсутністю їх розміщення на офіційному сайті позивача, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено існування «Умов та Правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які діяли станом на 04.10.2011 року. Позивачем не доведений факт укладання відповідачем 04.10.2011 року з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку». Відповідач зазначив, що якби він уклав договір з позивачем і неналежно виконував зобов`язання за ним, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В останнє [PERSON] користувався послугами ПАТ КБ «Приватбанк» у липні 2014 року. Після цього жодної операції щодо зарахування або перерахування коштів на рахунки позивача відповідач не вчиняв. Позивач подав до суду позов у листопаді 2017 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності для пред`явлення вимог щодо стягнення заборгованості і відсотків та спливом одного року для пред`явлення вимог щодо стягнення неустойки (пені, штрафів). Також, зазначив, що позивачем включено до свого розрахунку суми, які начебто відповідач вносив на його рахунки у той період, коли [PERSON] припинив обслуговуватися в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: 29.07.2014 року 0,44 грн; 28.08.2014 року 2497,67 грн; 26.09.2014 року 439,51 грн; 27.10.2014 року 46,57 грн; 01.02.2015 року 51,33 грн. Позивач, хоч і звернувся з позовом до суду 02.11.2017 року, він свій позов подав з порушенням територіальної юрисдикції, тобто не до компетентного органу, який має розглядати справу. До компетентного суду позов надійшов 22.12.2017 року, і саме цей день є днем звернення позивача до суду, який також перевищує трирічний строк позовної давності. 22.05.2018 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, згідно якої просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.10.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначив, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомився, про що свідчить підпис в заяві. На підставі заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику доступ до карткового рахунку можливими шляхами. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 04.10.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячні платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди. Під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищезазначеного договору, про що свідчить його підпис, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Згідно з довідкою про карти клієнта [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 04.10.2011 року отримав картку № [NUMBER] , яка мала термін дії до останнього дня 04.2017 року. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 30.04.2017 року. Банком подано позовну заяву до суду 21.10.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгул справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Просив застосувати у справі правові висновки ВП ВС у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, а у разі визнання судом обґрунтованими позовні вимоги, відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 04.10.2011 року [PERSON] було надано кредит у сумі 11000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З виписки по рахунку, яку надав АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 28.07.2014 року на суму 2900,00 грн. З доданих позивачем доказів (розрахунку заборгованості) вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними, отримав кредитні картки, з терміном дії до 04.2017 року. [PERSON] умови кредитного договору виконуються неналежним чином. Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.08.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 89198,21 гривень, із якої: - 8617,72 гривень заборгованість за кредитом; - 72458,10 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3398,67 гривень заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 гривень штраф (фіксована частина); - 4223,72 гривень штраф (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29.09.2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.11.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.06.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». У анкеті-заяві [PERSON] від 04.10.2011 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), банк просив також стягнути заборгованість за пенею та штрафи (фіксовану та процентну складову). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Встановивши, що відповідач отримав кредит у розмірі 8617,72 грн., яким скористався і який не був погашений, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 8617,72 грн. Вимоги банку в частині стягнення пені та штрафів, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем не містить умов кредитування, Умови та Правила, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», надані банком, не підписані відповідачем, а тому не можуть бути належним доказом умов кредитування щодо сплати платежів за користування кредитними коштами. Відповідач надав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Останній платіж кредитної заборгованості мав місце 28.07.2014 року, що вбачається з розрахунку та виписки заборгованості, строк дії картки 04.2017 року, а з позовом до суду банк звернувся 02.11.2017 року, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, та заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8617,72 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1600,00 гривень.

Outcome: partial