Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення, мотивуючи його тим, що 11.05.2005 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № К2U4GF00260561, згідно з яким [PERSON] отримала грошові кошти на загальну суму 84 842,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00% річних, з кінцевим терміном повернення - 09.05.2025 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 11.05.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого, житлового будинку та земельну ділянку, відповідно до якого банку в іпотеку передано житловий будинок загальною площею 133,50кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належної відповідачу, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку посвідченого 11.05.2005 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] та земельна ділянка, площею 0,1023га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, та у нього перед позивачем виникла заборгованість станом 01.06.2012 року у розмірі 125 343,10 дол. США, позивач просить на підставі ст.ст. 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки, що предметом договору іпотеки від 11.05.2005 року. Також, позивач просить висилити відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у житловому будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку у органах МВС України. Крім, того, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «ПриватБанк» та нею було укладено кредитний договір № К2U4GF00260561 від 11.05.2005 року. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала грошові кошти у кредит в сумі 70 000 дол. США для придбання нерухомого майна та 7 824 дол. США на оплату страхових платежів при особистому страхуванні. Строк кредиту встановлюється до 09.05.2005 року, включно. Під час укладання кредитного договору банком було грубо порушено норми діючого законодавства в сфері захисту прав споживачів, а саме ст. 11 ЗУ «Про захист споживачів», що дана норма закону закріплює право споживача на своєчасну повну обізнаність стосовно кредитного продукту, кий надається йому кредитодавцем. Дану норму закону банком дотримано не було, отже [PERSON] не розуміє методики розрахування суми платежів за кредитним договором, якби банком було їй роз'яснено сукупну вартість кредиту відповідно вимог закону то такій договір на таких умовах позивачем не укладався. Ухвалою Вишгородського районного суду від 17.10.2013 року на підставі ст. 126 ЦПК України об'єднано в одне провадження позовом [PERSON] до ПАТ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та позов ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення. Представник ПАТ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справу без його участі. У судовому засіданні представник [PERSON] просив позов про визнання договору іпотеки недійсним задовольнити, а в позові про звернення стягнення відмовити. Заслухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. 11.05.2005 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON], в якості позичальника, був укладений кредитний договір № К2U4GF00260561, згідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти на загальну суму 84 824,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.05.2025 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 11.05.2005 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки будинку, відповідно до якого банку в іпотеку передано житловий будинок загальною площею 133,50кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належної відповідачу, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку посвідченого 11.05.2005 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] та земельна ділянка, площею 0,1023га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні з'ясовано, що банком зобов'язання за кредитним договором були виконані, а саме [PERSON]. було надано грошові кошти у кредит в сумі 84 842,00 доларів США на вищевказаних умовах, дану обставину сторони не заперечували. [PERSON] просить визнати кредитний договір недійсним, посилаючись на те, що умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладання договорів) і визначити їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Кредитний договір був підписаний особисто позичальником, що у судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] ознайомилася і погодилася з умовами кредитного договору, та зобов'язалася їх виконати. Оскільки, при підписанні договору, [PERSON] мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, що й не заперечувалося позивачем під час судового розгляду справи, відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами є несправедливим для позивача. З викладеного вище вбачається, що позивачу було відомо умови кредитування, порядок сплати коштів та розмір щомісячного платежу. Так, підписанням спірного кредитного договору, позивач свідчив про те, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджував свою здатність виконувати умови договору. Суд вважає необґрунтованими посилання [PERSON] на те, що кредитний договір порушує права позивача як споживача, оскільки, кредитний договір є видом договірних відносин, які регулюються параграфами та статтями ЦК України. В даному випадку [PERSON] на свій розсуд визначила умови договору, до укладення якого інша сторона її не примушувала. Підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України і в даному спорі застосуванню не підлягають. Слід зазначити, що невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною. У цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків, а не визнання угоди недійсною. Таким чином, суд вважає, що посилання [PERSON] порушення вимог закону з боку банку при укладенні спірного договору є необґрунтованими та безпідставним. Отже, позовні вимоги визнання кредитного договору недійсним безпідставні та задоволенню не підлягають. Крім того посилання представника [PERSON] про застосування строку позовної даності суд вважає задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до положень частин 1, 3 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, як вбачається із розрахунку заборгованості станом 01.06.2012 року за кредитним договором № К2U4GF00260561 від 11.05.2005 року, [PERSON] сплачувала періодично грошові кошти тим саме визначаючи існування боргу. Станом 01.06.2012 року, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує та у неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 125 343,10 дол. США Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З копії кредитного договору вбачається, що [PERSON] повинна сплачувати відсотки за користування кредитом. Відсоткова ставка за кредитним договором № К2U4GF00260561 сторонами погоджено у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У п. 1 кредитного договору йдеться про те що, кредит наданий банком повинен бути повернутий відповідачем строком до 09.05.2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № К2U4GF00260561 від 11.05.2005 року, укладеного між позивачем та відповідачем вбачається, що останній дійсно не виконував свого зобов'язання визначеного умовами цього договору. Відповідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Враховуючи вищенаведені норми закону, суд дійшов висновку, що ПАТ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання за адресою: [ADDRESS] який є предметом іпотеки. А тому суд вважає, що позовна вимога про виселення відповідача із вищевказаного будинку зі зняттям [PERSON] з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 264, 524, 627, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 18 Закон України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial