Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Подано позов [PERSON] про виселення, без надання іншого житлового приміщення [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Позов, з посиланням на ст.ст.116, 157 ЖК України обґрунтовано посиланням на створення позивачу відповідачем умов, які роблять неможливим проживання з ним в одному будинку через систематичне порушення останнім правил співжиття. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову, вказуючи, що відповідач є колишнім чоловіком доньки позивача - [PERSON] За час спільного проживання з її донькою, відповідач неодноразово вчиняв насилля в сім`ї, постійні скандали та сварки. Коли шлюбно-сімейні відносини припинились, [PERSON] разом із донькою [PERSON], яка є також і донькою відповідача, через поведінку останнього змушена була виїхати до іншого житлового приміщення. Відповідач залишився проживати в квартирі за місцем реєстрації, що належить позивачу. навіть після виїзду [PERSON] відповідач не припинив вчиняти скандали, створив позивачу умови, за яких вона не може користуватися належним їй майном, створює їй умови, в яких не можливо проживати відключаючи газ та опалення, своїми протиправними діями посягає на життя та здоров`я позивача. Посилалася на те, що відповідача неодноразово попереджено про недопустимість порушення правил співжиття, однак заходи з попередження відповідач ігнорує. Відповідач та його представник позов не визнали, вказуючи, що фактично квартира, що є у власності позивача поділена на два відокремлених житлових приміщення. Відповідач не чинить перешкод позивачу в користуванні приміщенням, не створює загроз життю та здоров`ю останнього. Сварки, що відбувалися між відповідачем та [PERSON], відбувалися до того, як остання виїхала з квартири позивача і доказів того, що після виїзду [PERSON] створено умови, не сумісні для спільного проживанням позивачем не надано. Крім того, проживаючи в квартирі відповідач поніс витрати на поліпшення житла. Позивач безпідставно набув право власності на майно і відповідач має право власності на ? частину квартири. В судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON] Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20 грудня 2013 року житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], позивач набула право власності на означену квартиру, отримавши її у дар від [PERSON] /а.с.6-7, 8/. У вказаному будинку в період з 24 вересня 2010 року по 19 грудня 2013 року був, та з 25 грудня 2013 року, зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] /а.с.12, 38/, який на момент реєстрації у будинку був чоловіком [PERSON] /а.с.13/ - доньки [PERSON] згідно визнаних сторонами обставин. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 05 серпня 2014 року /а.с.13-15/. Позивач, вказуючи на неможливість подальшого проживання з відповідачем в належному їй житловому приміщенні, просить виселити останнього з квартири без надання іншого житлового приміщення. Розглядаючи позов, суд виходить з наступного. Частиною 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК України. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів тощо. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до висновку ДІМ Новомосковського МВ [PERSON], 22 квітня 2013 року за результатами розгляду звернення [PERSON] від 10 квітня 2014 року, з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї /а.с.19/. У відповідності до висновку ДІМ Новомосковського МВ [PERSON], 22 квітня 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON] від 11 квітня 2014 року, з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї /а.с.18/. Згідно з висновком ДІМ Новомосковського МВ [PERSON], 19 травня 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON] від 13 травня 2014 року, з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 /а.с.21/. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП та притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Судом встановлено, що з лютого 2014 року [PERSON] по час ухвалення постанови влаштовує сварки з [PERSON], чим скоїв насильство у сім`ї /а.с.29/. У відповідності до висновку ДІМ Новомосковського МВ [PERSON], 17 червня 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON] від 06 червня 2014 року, з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї /а.с.22/. Відповідно до висновку ДІМ Новомосковського МВ [PERSON], 18 грудня 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON] від 03 грудня 2014 року щодо погроз зі сторони [PERSON], з [PERSON] проведено профілактичну бесіду про недопустимість скоєння антигромадської поведінки /а.с.25/. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України /а.с.30-31/. Судом встановлено, що 09 лютого 2014 року близько 02 год. 10 хв. [PERSON] на порозі вхідної двері до будинку 2/2 по вул. Тургенєва м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де мешкає [PERSON] здійснив один постріл [PERSON] у праве стегно з переду, чим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, які відносяться до легких. Як встановлено висновком о/у сектору КР Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07 березня 2015 року за матеріалами розслідування, зазначеними у повідомленні [PERSON], на протязі тривалого часу [PERSON], [PERSON] влаштовують скандали та суперечки, постійно сваряться між собою. Допитана, як свідок неповнолітня [PERSON] показала, що під час спільного проживання її батьків, її батько [PERSON] зловживав спиртними напоями, неодноразово вчиняв сварки, погрожував позивачу та її матері - [PERSON] Після розлучення її батьків відповідач продовжив вчиняти сварки, в тому числі і з позивачем, не реагуючи на попередження працівників правоохоронних органів, яких викликала її бабуся. Показала, що квартира, в якій проживаються позивач та відповідач фактично поділена на два відокремлених житлових приміщення. Водночас у житловому приміщенні, в якому мешкає відповідач знаходяться крани, за допомогою яких її батько припиняв постачання в житлове приміщення, в якому мешкає позивач опалення, газу. Крім того, в частині квартири, в які проживає позивач відсутня кухня, що створює незручності позивачу. Свідок [PERSON] повідомила, що неодноразово була присутня під час сварок між позивачем, відповідачем та [PERSON] як до, так і після розлучення [PERSON] з [PERSON] Бачила тілесні ушкодження у [PERSON], які, зі слів останньої заподіяв відповідач. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, триваючої антигромадської поведінки стосовно власника жилого будинку та інших співмешканців, зокрема неповнолітньої дитини, вжиття неодноразових заходів запобігання і громадського впливу відносно відповідача 22 квітня 2014 року, 19 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 17 червня 2014 року, 18 червня 2014 року, які, з огляду на висновок о/у сектору КР Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07 березня 2015 року позитивних результатів не дали, та підтверджують наявність антигромадської поведінки відповідача, що підтверджує створення умов, які унеможливлюють спільне проживання власника житлового приміщення позивача та користувача житлового приміщення відповідача. При цьому, досліджуючи позицію відповідача про недопустимість в якості доказу Протоколів зборів громадян, мешкаючи на території 30 кварталу в м.Новомосковськ від 19 грудня 2014 року та від 10 жовтня 2014 року, суд вважає за необхідне визнати означений доказ недопустимим, оскільки Свідок [PERSON], якою, окрім інших, підписано протоколи повідомила, що на прохання позивача підписала заяву про звернення до голови квартального комітету з приводу дій відповідача. На зборах мешканців 30 кварталу м. Новомосковська присутня не була та підписала його на прохання позивача. Позицію відповідача щодо фактичного поділу квартири на два окремих приміщення, що вказує на можливість спільного проживання, суд не приймає до уваги, як таку, що не має відношення до предмету розгляду даної справи. Посилання на те, що поведінка відповідача змінилася після фактичного переїзду [PERSON] до іншого житлового приміщення, суд не приймає до уваги з огляду на показання [PERSON], матеріали цивільної справи, якими підтверджено відсутність зміни антигромадської поведінки відповідача. Посилання на те, що показання надані свідком [PERSON] є недопустимими, оскільки надані під тиском та впливом думки позивача, [PERSON] суд не приймає до уваги, як безпідставні. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує з урахуванням ст.88 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем судового збору в розмірі 243,00 грн.

Outcome: approved