Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося 04.01.2017 року в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON] (з уточненими вимогами 22.06.2017р.) про звернення стягнення на предмет іпотеки: готельно-відпочинковий комплекс за адресою с.Микитинці, вул.Декабристів,45Б Івано-Франківської міської ради та земельну ділянку площею 0.1430 за цією ж адресою, кадастровий номер 2610193001150030003, шляхом проведення прилюдних торгів у порядку визначеному Законом України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна в розмірі 4 128 398грн., в т.ч. земельна ділянка 1 093 106грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11400893000 від 07.10.2008р. внаслідок невиконання зобовязань [PERSON] в розмірі 107882.79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.12.2016р. становить 2 833 732грн. та по пені у розмірі 580495.28грн., з яких 48613.13 доларів США заборгованість по кредиту, 59269.66 доларів США заборгованість за процентами за період з 07.08.2009р. по 06.12.2016р., 75287.38грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 27.12.2015р. по 26.12.2016р., 505207.9грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 27.12.2015р. по 26.12.2016р., 62.69 доларів США штрафні санкції, що еквівалентно за курсом НБУ на 25.11.2010р. - 500грн.; стягнення судових витрат. 22.02.2017р. ПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON] (з уточненими вимогами 21.06.2017р.) про звернення стягнення на предмет іпотеки: готельно-відпочинковий комплекс за адресою с.Микитинці, вул.Декабристів,45Б Івано-Франківської міської ради та земельну ділянку площею 0.1430 за цією ж адресою, кадастровий номер 2610193001150030003, шляхом проведення прилюдних торгів у порядку визначеному Законом України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна в розмірі 4 128 398грн., в т.ч. земельна ділянка 1 093 106грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11299619000 від 15.02.2008р. та додатковою угодою №1 від 15.02.2008р. внаслідок невиконання зобовязань [PERSON] в розмірі 1 149 157.18грн., з яких 352 378.2грн. заборгованість по кредиту, 648 734.01грн. заборгованість за процентами, 53551.7грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 17.07.2016р. по 17.01.2017р., 94410.98грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 17.07.2016р. по 17.01.2017р.; судові витрати. 21.06.2017р. ухвалою Івано-Франківського міського суду було обєднано в одне провадження позовні вимоги за позовом ПАТ УкрСиббанк до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки справи № 344/2551/17 (провадження №2/344/1932/17) і вимоги цивільної справи №344/64/17 (провадження № 2/344/1461/17) за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Присвоєно справі загальний номер 344/2551 та номер провадження 2/344/1932/17. Представник позивача позов підтримав з мотивів викладених у обєднаних обох позовних заявах з уточненими вимогами, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та третя особа в судові засідання тричі не зявилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, тому суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення , виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.10.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», в подальшому ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11400893000 зі змінами (а.с.18-26 т.1), за умовами якого позичальник отримав 50000 доларів США, що еквівалентно 243475грн., під 15.5% річних, з терміном погашення 07.10.2015р. 15.02.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», в подальшому ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних коштів №11299619000 та додатковою угодою №1 від 15.02.2008р. (а.с.11-17 т.2), за умовами якого позичальник отримав (в рамках ліміту 1 930 000 грн.) 400 000грн., під 13.5% річних з 15.02.2008р по 14.04.2008р. та 15.5% річних після 14.04.2008р., та понад строк 27% річних, з терміном погашення 13.02.2015р. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Банк зобовязання за кредитними договорами виконав, однак відповідач свої зобовязання не виконав, про що свідчить поданий позивачем розрахунок заборгованості, та рішення суду про стягнення заборгованості станом на 25.10.2011р. в розмірі 534363.37грн. (у справі №907/10/2012 а.с.45-54 т.1), яке не виконане боржником. А саме, за кредитним договором №11400893000 від 07.10.2008р., внаслідок невиконання зобовязань [PERSON], заборгованість складає в розмірі 107882.79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.12.2016р. становить 2 833 732грн. та по пені у розмірі 580495.28грн., з яких 48613.13 доларів США заборгованість по кредиту, 59269.66 доларів США заборгованість за процентами за період з 07.08.2009р. по 06.12.2016р., 75287.38грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 27.12.2015р. по 26.12.2016р., 505207.9грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 27.12.2015р. по 26.12.2016р., 62.69 доларів США штрафні санкції, що еквівалентно за курсом НБУ на 25.11.2010р. - 500грн. (а.с.55-68 т.1). А за Генеральним договором про надання кредитних коштів №11299619000 та додатковою угодою №1 від 15.02.2008р. внаслідок невиконання зобовязань [PERSON], заборгованість складає в розмірі 1 149 157.18грн., з яких 352 378.2грн. заборгованість по кредиту, 648 734.01грн. заборгованість за процентами, 53551.7грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 17.07.2016р. по 17.01.2017р., 94410.98грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 17.07.2016р. по 17.01.2017р. (а.с.26-44 т.2) ), на спростування чого іншого матеріали справи не містять.. 07.10.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», в подальшому ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], в забезпечення зобовязань [PERSON] за двома кредитними договорами, в т.ч. кредитним договором №11400893000 від 07.10.2008р., було укладено договір іпотеки (а.с.27-33 т.1), предметом якого є готельно-відпочинковий комплекс за адресою с.Микитинці, вул.Декабристів,45Б Івано-Франківської міської ради та земельну ділянку площею 0.1430 за цією ж адресою, кадастровий номер 2610193001150030003, ринковою вартістю обох обєктів 3 600 349грн. 15.02.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», в подальшому ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], в забезпечення зобовязань [PERSON] за Генеральним договором про надання кредитних коштів №11299619000 та додатковою угодою №1 від 15.02.2008р., було укладено договір іпотеки (а.с.18-19 т.2), предметом якого є готельно-відпочинковий комплекс за адресою с.Микитинці, вул.Декабристів,45Б Івано-Франківської міської ради, що знаходиться на земельній ділянці площею за цією ж адресою, ринковою вартістю предмета іпотеки 2 577 910 грн. Відповідно до умов передбачених цими Договорами іпотеки, іпотекодержатель має право на звернення предмтеа іпотеки у разі порушення зобовязань. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивач таку вимогу надсилав (а.с.34-44 т.1, 20-25 т.2), які не були вручені адресатам. Щодо цього, ВССУ в ухвалі від 15.10.2014р. скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій зазначив, що невиконання вимог ст..35 ч.1 Закону України «Про іпотеку» про надіслання письмової вимоги про усунення порушень зобовязань, не є перешкодою реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду за захистом порушених прав, а тому висновки суду щодо передчасності звернення до суду про стягнення на предмет іпотеки без дотримання процедури повідомлення, є невірними. Державна реєстрація іпотеки визначає пріоритет іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог. Згідно із ч. 7 ст. 3 Закону № 898-ІV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Питання пріоритету було зясовано судом, проте будь-яких даних підтвердження щодо наявності у інших осіб пріоритету перед позивачем, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону № 898-ІV, а саме: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. А тому, позивач має таке право захисту на предмет іпотеки в судовому порядку. Згідно з розясненням Верховного Суду України (узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.; далі узагальнення)), вирішуючи питання одночасного задоволення таких позовних вимог, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості повинен бути наведений у мотивувальній частині рішення. Аналогічне розяснення міститься в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5. Разом із тим відповідно до третього речення абз. 2 цього пункту винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобовязанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону № 898-ІV (або ст. 589 ЦК щодо заставодавця). Це положення узгоджується із п. 9 зазначеної постанови, відповідно до якого передбачене одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником. Проте, положення ч. 1 ст. 11 Закону № 898-ІV, яким установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобовязанням. Зважаючи на той факт, що чинне законодавство (ст. 39 Закону № 898-ІV) та відповідні розяснення (п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5) передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобовязанням. Слід мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13. Від 03.02.2016р. №6-1080цс15). Відповідно правову позицію висловив і ВСУ у справі № 6-1080цс15 про те, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобовязання. Позивач надав беззаперечні докази того, що за рішенням суду заборгованість по кредиту, позичальником не погашена, на спростування цього інших доказів матеріали справи не містять. Отже, вимога банку до позичальника, який не сплатив заборгованість по кредиту за рішенням суду, а саме на звернення стягнення предмету іпотеки належного йому, не є подвійним стягненням. Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна відповідати вимогам як ст. 39 Закону № 898-ІV, так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ній в обовязковому порядку повинно бути зазначено: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; конкретний спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону № 898-ІV у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У судовій практиці немає єдності щодо вирішення питання про критерії, які повинен застосовувати суд, визначаючи початкову ціну. Одні суди, як зазначає узагальнення ВСУ, повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-ІV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобовязана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Щодо ціни предмета іпотеки, то ВСУ висловив правову позицію у справі за № 6-1239 цс16, а саме, що положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, прийняв рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження. При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. У даному спорі, позивач просив реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у порядку визначеному Законом України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна від 12.06.2017р. (а.с.143-171 т.2) в розмірі 4 128 398грн., в т.ч. земельна ділянка 1 093 106грн., в рахунок погашення заборгованості за двома кредитними договорами: - за кредитним договором №11400893000 від 07.10.2008р. в розмірі 107882.79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.12.2016р. становить 2 833 732грн. та по пені у розмірі 580495.28грн., з яких 48613.13 доларів США заборгованість по кредиту, 59269.66 доларів США заборгованість за процентами за період з 07.08.2009р. по 06.12.2016р., 75287.38грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 27.12.2015р. по 26.12.2016р., 505207.9грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 27.12.2015р. по 26.12.2016р., 62.69 доларів США штрафні санкції, що еквівалентно за курсом НБУ на 25.11.2010р. - 500грн.; - за кредитним договором №11299619000 від 15.02.2008р. та додатковою угодою №1 від 15.02.2008р. (Генеральний договір про надання кредитних коштів №11299619000 та додатковою угодою №1 від 15.02.2008р.) в розмірі 1 149 157.18грн., з яких 352 378.2грн. заборгованість по кредиту, 648 734.01грн. заборгованість за процентами, 53551.7грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 17.07.2016р. по 17.01.2017р., 94410.98грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 17.07.2016р. по 17.01.2017р. Дана вимога відповідає способу передбаченому сторонами договору іпотеки, праву диспозитивності вимог за ст.11 ЦПК України, а тому підлягає до задоволення. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань позичальником [PERSON] щодо сплати кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, належного іпотекодавцю, в рахунок заборгованості по обох кредитних договорах Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати: 1370грн. судового збору (а.с.1 т.1), судового збору 17237.35грн. (а.с.1 т.2), за проведення оцінки вартості майна 1400грн. (а.с.251-253 т.2). На підставі ст.ст. 526,527,530,548,610,611,612,638,1054 ЦК України, ст.ст. 1,18,35-39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.3,10,60,61 ЦПК України та

Outcome: approved