Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON], де просить звернути стягнення на нежитлову будівлю, загальною площею 478,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №1/167-МК/1 від 15 квітня 2008 року). В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідно до укладеного договору №1/167-МК/1 від 02 квітня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2018 року. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 15 квітня 2008 року уклали договір іпотеки №1/167-МК/1. Згідно договору іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, загальною площею 478,20, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У порушення умов кредитного договору №1/167-МК/1 від 02 квітня 2008 року відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 11 січня 2014 року заборгованість відповідача становить 105048,46 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом - 38662,86 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 42472,25 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 23913,35 доларів США. Про наявність заборгованості та вимогу добровільно звільнити не житлову будівлю банк повідомляв відповідача письмово, що підтверджується відповідними доказами. За викладених обставин, позивач, посилаючись на ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача Гринь К.А., який діє на підставі довіреності №8202-К-О від 29 грудня 2016 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити, пославшись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], заперечуючи до цього у задоволенні позову, в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. 02 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №1/167-МК/1. Відповідно до умов вказаного договору банк зобов'язувався надати відповідачу кредит на загальну суму 80000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2018 року /а.с. 12-14/. Відповідно до договору про видачу траншу №1/167-МК/1 від 02 квітня 2008 року відповідачем було отримано частину суми по вищевказаному кредитному договору у розмірі 50000,00 доларів США /а.с. 15-16/ В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 квітня 2008 року сторони уклали договір іпотеки. Згідно умов договору іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, загальною площею 478,20, яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 17/. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом. 25 березня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] лист №30.1.0.0/2 - LY0 з повідомленням про наявність заборгованості та вимогою добровільно звільнити нежитлову будівлю /а.с. 9/. Однак, на час звернення до суду із даною позовною заявою вимога банка відповідачем не виконана. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 11 січня 2014 року, у зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 105048,46 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом - 38662,86 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 42472,25 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 23913,35 доларів США /а.с. 5-7/. Вказана суму заборгованість в національній валюті становить 839337,20 гривень (згідно курсу 7,99 гривень за 1 долар США, який встановлений НБУ станом на 11 січня 2014 року). Водночас, згідної наданої відповідачем копії рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року, вбачається, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вже стягнута заборгованість за кредитним договором №1/167-МК/1 від 02 квітня 2008 року на суму 556453,29 гривень, що еквівалентно 70895,28 доларів США, а тому дійсна сума заборгованості складає 282883,91 гривень (839337,20 гривень - 556453,29), що еквівалентно 35404,74 доларів США, за курсом НБУ станом на 11 січня 2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цьому Закону. Оскільки [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань та не сплачує кредитні платежі у строки встановлені договором, то кредитор правомірно відповідно до умов договору, положень ст. 1050 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки належний відповідачу на праві приватної власності, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно здійснити виходячи із суми заборгованості в розмірі 282883,91 гривень (35404,74 доларів США). Задовольняючи позовні вимоги, суд також враховує факт їх визнання в судовому засіданні відповідачем. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в межах задоволеної суми позовних вимог.

Outcome: approved