Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач 02.11.2017 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані на території Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.08.2015 року померла її мати [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої увійшли житловий будинок № 35 по вул. Т. Шевченка, в с. Верхня Білка Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9394 га, які належали спадкодавцю на праві власності. За свого життя померла [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці - позивачу по справі [PERSON], яка постійно проживала разом із своєю матірю, і не відмовлялась від спадщини, тому вважає себе такою, яка фактично прийняла спадщину на вказане спадкове майно. Проте позивач не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та свідоцтво про право власності на житловий будинок були втрачені. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача Верхньобілківської сільської ради та треті особи [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та зазначили, що не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі даних і доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2015 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІСГ № 400384. 26.06.1997 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла дочці [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району та зареєстрований в реєстрі за № 42. Спадкоємці, які відповідно вимог ст. 1241 ЦК України, на момент смерті [PERSON] мали б право на обовязкову частку у спадщині такої, відсутні. З довідки № 1356 від 10.10.2017 року, яка видана Верхньобілківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області слідує, що за спадкодавцем [PERSON] рахується на праві особистої власності житловий будинок в с. Верхня Білка, Пустомитівського району Львівської області та зареєстрований по погосподарських книгах сільської ради під № 35 (колишній буд.187). В даному будинку разом з [PERSON] на час її смерті була зареєстрована та проживала без реєстрації її дочка [PERSON]. Як стверджується свідоцтвом про народження серії V-УР №0690437, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 15.09.2015 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-СГ № 010753, слідує що позивач [PERSON], народилася 08.05.1964 року, її матірю значиться [PERSON], та яка у звязку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище «Шемечко» на прізвище чоловіка «Ткаченко». Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 065179 від року від 31.12.2004 року та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.07.1998 року серії КММ № 001777 слідує, що [PERSON] являлася власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею, 0,9394 га та житлового будинку № 35 по вул. Т. Шевченка (колишній буд.187) в с. Верхня Білка, Пустомитівського району Львівської області. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] проживала у [INFO] та являлася власником вказаних вище житлового будинку а також земельної ділянки, оригінали правовстановлюючих документів на які були втрачені, що підтверджується оголошенням про їх втрату, яке опубліковане у газеті «Львівська пошта» 09.11.2017 року. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], яка прийняла в порядку спадкування належний померлій житловий будинок та земельну ділянку, тобто набула права власності на дане майно, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за відсутності правовстановлюючих документів на таке. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved