Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач 09 грудня 2013 року звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що він є спадкоємцем та власником житлового будинку [ADDRESS], на приватизованій земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 20 серпня 2013 року, р.н. № 426. У 2008 році покійна мати позивача та попередня власниця будинку [PERSON] на умовах догляду за останньою дала згоду на тимчасове проживання невістці [PERSON], її сину [PERSON], та онукам [PERSON], [PERSON], де вони і зараз проживають. З 2010 року [PERSON] неодноразово вимагала від відповідачів виселення, оскільки вони застосовували до неї фізичну силу, псували майно в будинку, обов'язки по догляду за нею та оплату комунальний послуг не виконували. Фактичний догляд за [PERSON] здійснював позивач, що і вплинуло на її рішення оформити на [PERSON] заповіт. Хоча позивач і є власником вказаного будинку та земельної ділянки з 2013 року, але через погрози зі сторони відповідачів та фізичного насильства по відношенню до нього, позивач позбавлений можливості проживати в будинку та працювати на земельній ділянці, оскільки побоюється за своє життя та здоров'я. На вимогу позивача добровільно переїхати в село Пески Ясиноватського району Донецької області, де у відповідачів є власний будинок, останні категорично відмовляються та потребують рішення суду про виселення, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Тому, на підставі вищенаведеного позивач [PERSON] просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вказаного будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що [PERSON] його покійна мати, дійсно у 2008 році прописала відповідачів в будинок [ADDRESS]. Спочатку заповіт був написаний на онуку [PERSON], але коли відповідачі почали знущатись та бити покійну [PERSON], вона переписала заповіт на позивача, тому він є власником вказаного будинку. Останній пропонував відповідачам продати спірний будинок, але вони відмовились. Він як власник, немає можливості знаходитись на своїй земельній ділянці та в будинку у зв'язку з негативним відношенням відповідачів до нього. Також позивач вказав, що відповідачі ухиляються від сплати комунальних платежів надавши в судовому засіданні довідку про заборгованість за газ, який використовувався у вказаному будинку. Тому просив задовольнити позов в повному обсязі та виселити відповідачів. Відповідач 1 - [PERSON], будучи належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.35), у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідач 2 - [PERSON], будучи належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.35), у судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами не згодний (а.с.37). В судовому засіданні відповідач 3 - [PERSON] підтримала заперечення проти позову, та пояснила, що вона та інші відповідачі дійсно вселились з 2008 року до будинку [PERSON] та були прописані там на умовах догляду за нею. Виконували свої обов'язки по догляду за [PERSON] та після смерті поховали її за свій рахунок. Відповідач 4 - [PERSON] також підтвердила заперечення проти позову. Пояснила суду, що заборгованість за газ виникла у зв'язку з тим що остання не вклалась в ліміт і тому виник такий борг, який їй дозволили погасити на протязі трьох місяців. За комунальні послуги [PERSON] платить особисто, а позивач взагалі нічого не оплачує. Представник відповідачів 3, 4 адвокат [PERSON] повністю підтримав заперечення проти позову та пояснив, що відповідачі переїхали в будинок [PERSON] за її проханням, проживали там з 2008 року, доглядали останню і вона склала заповіт на [PERSON] через деякий час з'явився заповіт на позивача. Також представник [PERSON] вважає, що відповідачі мають повне право на користування спірним житлом, оскільки вони проживали разом з покійною [PERSON] та доглядали її, як члени сім'ї власника жилого будинку. Іншого житла у відповідачів немає. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши сторони та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 20 серпня 2013 року, р.н. № 426 (а.с.5), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 серпня 2013 року (а.с.24), позивач є власником жилого будинку [ADDRESS]. Також, позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 20 серпня 2013 року, р.н. № 427 (а.с.6) належить земельна ділянка, площею 0,1486 га, яка розташована за тією же адресою. Відповідачка [PERSON] 28 серпня 2013 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище зі «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.40, 66). Відповідачки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в зазначеному будинку (а.с.16, 19, 23). При цьому відповідачка [PERSON] постійно сплачує комунальні платежі (а.с.42-65), але має заборгованість за газ (а.с.67), яка у неї виникла у зв'язку з тим, що остання не вклалась в ліміт, який їй дозволили погасити на протязі трьох місяців. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані та не проживають в будинку (а.с.17-18). Статтею 41 Конституції України, яка узгоджується з положеннями ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Главою 28 ЦК України, житло визначено як об'єкт права власності. Права власника житлового будинку визначені статтями 383 ЦК України і 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житловий будинок для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження або втручання в права власника можливо тільки по підставах, передбаченим законом. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що одним із основних способів захисту прав власності є негаторний позов, завдяки, якому захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Приймаючи до уваги, що [PERSON] на теперішній час є власником спірного житлового будинку і тому відповідно має право використовувати будинок для власного проживання і проживання членів своєї родини. Всі відповідачі з 2008 року проживали в будинку з дозволу колишньої власниці будинку [PERSON], яка померла [INFO]. Зі смертю [PERSON] у відповідачів припинилися обставини, які були підставою для встановлення сервітуту (п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України). На даний час власником будинку та земельної ділянки є позивач, у відповідачів з позивачем ніяких стосунків немає, в т.ч. не встановлено сервітуту щодо користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою, відповідачі не належать до членів його сім'ї, та непов'язані з ним спільним побутом. Таким чином, на теперішній час без згоди на це власника супроти його волі відповідачки [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати та мають реєстрацію в спірному житловому будинку, чим створюють йому перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Проте, як було встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані та не проживають в спірному будинку, отже на думку суду є неналежними відповідачами по справі, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] частково відносно відповідачок [PERSON] та [PERSON] та відмову у позові щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] За правилами ст. 88 ЦПК України суд стягує з кожної із відповідачок [PERSON] та [PERSON] окремо на користь позивача 114,70 грн. судового збору згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи (а.с.2).

Outcome: partial