Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.01.2008 року в сумі 11245 грн. 85 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, висловивши готовність сплачувати заборгованості по кредиту та процентах у розмірі 9895,34 грн., яку просила розстрочити на 3 роки по 274,88 грн. щомісячно з моменту набрання рішення суду законної сили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № б/н від 22.01.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» надало кредит [PERSON] у розмірі 6200 грн. у вигляді відкриття кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.7-13). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, та станом на 29.02.2016 року заборгованість по кредиту становить 11245,85 грн., а саме: 5760,83 грн., 4134,51 грн - заборгованість за процентами, 576,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн - штраф (фіксована частина), 523,61 грн - штраф (процентна складова) (а.с.4-6). Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 9895,34 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по пені і комісії в розмірі 576,90 грн та штрафу в розмірі 250 грн і 523,61 грн. суд звертає увагу на наступне. Заява на отримання кредитних коштів (а.с.7 зв) передбачає комісію в розмірі 1%, а тому заборгованість в розмірі 576,90 грн. за пенею та комісією є обґрунтованою. Також позивачем заявлено і стягнення штрафу в загальному розмірі 773,61 грн. Однак, суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити, враховуючи наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15. Відповідач 05.10.2016 року подала до суду клопотання, в якому просила зменшити розмір пені, з врахуванням положень ч.3 ст. 551 ЦК України, до 0 грн, у зв'язку з складним матеріальним становищем, перебуванням на утриманні двох неповнолітніх дітей, які хронічно хворіють, а також з врахуванням того, що ні вона, ні її чоловік не працюють. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», «зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, враховуючи майновий стан відповідача, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора, боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки до 10%, тобто до суми 57,69 грн. із 576,90 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення в солідарному порядку з відповідача нарахованої пені в розмірі 576,90 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення пені в розмірі 57,69 грн. В іншій частині даної вимоги слід відмовити. За змістом частини 1 статті 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання. Суд звертає увагу на те, що частина 1 статті 373 ЦПК України містить пряму вказівку на винятковість випадків, за яких суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення суду. Враховуючи вказане, зважаючи на складне матеріальне становище відповідача, перебування двох неповнолітніх дітей, які хронічно хворіють, суд приходить до висновку, що частково слід задовольнити клопотання відповідача про розстрочку судового рішення: розстрочити виконання рішення суду на 25 місяців про стягнення коштів у розмірі 9953,02 грн. з розрахунку по 398,12 грн. щомісячно, а останній місяць - 398,15 грн., з моменту набрання рішення суду законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial