Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

ПАТ «Мегабанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 8 квітня 2016 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №36-311-821-2-16-Г, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10000 гривень зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 15% з кінцевим терміном повернення до 5 квітня 2019 року включно. Оскільки позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а останній в порушення норм закону та умов договору свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 1 червня 2017 року має заборгованість в розмірі 13518 гривень 47 копійок, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором в сумі 13518 гривень 47 копійок та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву в якій справу просить розглянути без участі представника позивача, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 8 квітня 2016 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №36-311-821-2-16-Г, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10000 гривень зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 15% з кінцевим терміном повернення до 5 квітня 2019 року включно (а.с. 6). У відповідності до п. 14.4 зазначеного вище кредитного договору погашення кредиту здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором, а саме у розмірі 648 гривень 85 копійок на місяць (а.с. 6). Як вбачається з заяви про видачу готівки №TR.1423888.1359.2965 від 8 квітня 2016 року [PERSON] отримав в ПАТ «Мегабанк» 10000 гривень кредитних коштів (а.с. 9). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №36-311-821-2-16-Г від 8 квітня 2016 року заборгованість [PERSON] станом на 1 червня 2017 року становить 13518 гривень 47 копійок (а.с. 10). Як вбачається з вимог щодо погашення заборгованості позивачем на адресу відповідача 14 листопада 2016 року, 12 грудня 2016 року та 16 січня 2017 року направлялися вимоги щодо погашення за кредитним договором №36-311-821-2-16-Г від 8 квітня 2016 року (а.с. 18-20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Факт отримання відповідачем кредитних коштів не спростований останнім та об'єктивно підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, [PERSON] станом на 1 червня 2017 року за договором №36-311-821-2-16-Г від 8 квітня 2016 року та становить 13518 гривень 47 копійок, яка складається з наступного: 8864 гривні 81 копійка залишок за кредитом, 2 гривні 26 копійок залишок нарахованих та несплачених відсотків, 151 гривня 40 копійок залишок нарахованої та несплаченої комісії та 4500 гривень - штраф, який суд визнає достовірним та правильним, приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ, що відповідає вимогам ст.ст. 77-78 ЦПК України (а.с.10). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтями 546, 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Враховуючи норми ЦК України та положення договору, які погоджені сторонами, а також ту обставину, що судом встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, суд приходить до висновку про доведеність також позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на їх користь штрафу в розмірі 4500 гривень. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч.2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку внатурі. Оскільки відповідач несвоєчасно сплачує кошти по кредитному договору та несвоєчасно вносить відсотки за користування кредитними коштами, заборгованність по їх сплаті підлягає стягненню в судовому порядку. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1600 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved