Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач 10.12.2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1), який уточнював (а.с.33) та остаточно просив визнати відповідачів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою № 60 в будинку № 42-б по вулиці Електрометалургів в м. Нікополь та зняти їх з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані: він-позивач, його дружина [PERSON], його син [PERSON], його син [PERSON], його онука [PERSON], його колишня невістка - відповідач по справі [PERSON] (прізвище до розірвання шлюбу «Шавкун») [PERSON]. Відповідач у вказані квартирі проживала не тривалий час, однак з грудня 2012 року по теперішній час фактично не проживає у вищевказаній квартирі, що підтверджується [PERSON] ОСББ «Фенікс-Н» № 047 від 08.12.2014 року. У квітні 2014 року шлюб між його сином та відповідачем був розірваний. На даний час відповідач проживає в новій родині за адресою: [ADDRESS]. 09.03.2015 року відповідач народила від іншого чоловіка дитину [PERSON], який 19.03.2015 року був зареєстрований за місцем проживання матері: [ADDRESS], що створює величезну моральну напругу. Ні [PERSON] ні її син від іншого чоловіка не мають відношення до його родини, не є членом їх сімї. Відповідач більше 2 років не проживає у спірній квартирі, а її син [PERSON] жодного дня не проживав у вказаній квартирі. Відповідач комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не здійснює. Ні відповідач на її син [PERSON] жодного відношення до спірної квартири не мають. Він вимушений нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг. У добровільному порядку вирішити спір відповідач не бажає. З огляду на вищевикладене, позивач просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що син одружився з відповідачкою. На той час остання була зареєстрована у [INFO]. Для більшої зручності відповідача та її дитину було вирішено прописати за адресою: [ADDRESS]. Коли він-позивач придбав іншу квартиру за адресою: [ADDRESS], його син з відповідачкою та їх дочкою переїхали туди. Всі свої особисті речі відповідач тоді і забрала зі спірної квартири. Ніяких речей відповідача у квартирі не залишилось. Коли між сином та відповідачем у квітні 2013 року шлюб був розірваний, відповідач змінила прізвище з «Шавкун» на «Калашнікова» та виїхала з квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач фактично живе з іншим чоловіком. З грудня 2012 року по теперішній час відповідач у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає, однак в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, не пояснюючи причин. Особистих речей відповідача у квартирі немає. Дочка відповідачки від шлюбу з його сином [PERSON] фактично проживає з ними у спірній квартирі, інколи ходить до матері в гості, а відповідач взагалі не ходить до [PERSON]. Ні конфліктів, ні перешкод у користуванні відповідачу не чинилось. Відповідач сама зробила свій вибір і пішла жити до іншого чоловіка. У звязку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі, він вимушений нести додаткові витрати при оплаті комунальних послуг. Відповідач не оплачує комунальні послуги. Відповідач, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в судове засідання не зявилась, була повідомлена про день, час і місце розгляду справи належним чином за місцем фактичного проживання, яке також зазначила у своїй заяві ([ADDRESS]) (а.с.27,40). До суду повернулась судова повістка з викликом у судове засідання на 17.02.2016 року о 10.00 год., як не вручена у звязку із закінченням строку на зберігання (а.с.51). У відповідності до ч.5 ст.74, ст.77 ЦПК України повістка вважається доставленою. У своїй заяві відповідач (а.с.40) зазначила, що у спірній квартирі знаходяться її особисті речі і їй не дають можливості мешкати у вказаній спірній квартирі, що вона не мешкає у спірній квартирі не за власним бажанням. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині визнання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 60 в будинку № 42-б по вулиці Електрометалургів в м. Нікополь шляхом зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Щодо задоволення позовних вимог до [PERSON] не заперечував. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.28-30). Суд, зі згоди позивача, розглянув справу заочно на підставі ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника служби у справах дітей, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі ст.ст.16,29,319,383,386,391,405 ЦК України, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 25.03.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-745, зареєстровано в КП «НМБТІ» 21.05.2004 року, номер запису: 12077-2 в книзі: 48 (а.с.6-10,22-24). З матеріалів справи вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO]; відповідач [PERSON] (до розірвання шлюбу «Шавкун») [PERSON], [INFO], та неповнолітній [PERSON], [INFO] (з 19.03.2015 року, зареєстровано за № 1107) (а.с.3,4,11,14,16,34). [PERSON] (син позивача) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2014 року, яке набуло чинності 22.04.2014 року, був розірваний (а.с.14). Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне «Калашнікова». За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.16). З [PERSON] № 047 від 08.12.2014 року, складеного комісією ОСББ «Фенікс-Н» у складі: [PERSON], [PERSON] та засвідченого головою ОСББ «Фенікс-Н» [PERSON] (а.с.13) вбачається, що [PERSON], [INFO], з грудня 2012 року по теперішній час фактично не проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Слід зазначити, що Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» взагалі не передбачено обовязку батьків реєструвати місце проживання дітей, так як їх місце проживання визначається за місцем проживання того з батьків, з яким такі діти проживають. Відповідно до п.15 Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У добровільному порядку відповідач не бажає вирішити спір. Позивач вимушений нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Крім того, порушуються його права, як власника. Він позбавлений права на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном. У добровільному порядку вирішити спір не вдається. Посилання відповідача у заяві поданої до суду (а.с.40) на те, що у спірній квартирі знаходяться її особисті речі і їй не дають можливості мешкати у вказаній спірній квартирі, що вона не мешкає у спірній квартирі не за власним бажанням, - суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються показаннями свідка та матеріалами справи. Доказів таких обставин позивачем, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, суду надано не було. У заяві відповідач своєю адресу проживання зазначає : м. Нікополь, вул. В.Усова, 23/7 (а.с.40). За вказаною адресою відповідачу неодноразово надсилались судові повістки з викликами у судові засідання (а.с.42,43,45,47,48,51), однак не були вручені у звязку із закінченням строку на зберігання. У відповідності до ч.5 ст.74, ст.77 ЦПК України повістки вважаються доставленими. Відповідач про зміну свого місця проживання суду не повідомляв. Отже відповідач належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, та мала можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити свої заперечення при розгляді справи, однак своїм правом не скористалась. Враховуючи те, що факт реєстрації та факт проживання у квартирі є самостійними юридичними фактами, а відповідач [PERSON] виїхала зі спірної квартири, з грудня 2012 року по теперішній час там не проживає, а неповнолітній [PERSON] взагалі жодного дня не проживав у спірній квартирі та є сином відповідача від іншого чоловіка та жодний чином не перебуває у родинних відносинах з позивачем, доказів щодо поважних причин їх не проживання та щодо домовленості між ними та власником житла суду не предявлено, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.405 ЦК України вони втратили право користування цією квартирою. З огляду на це, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved