Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач 06 травня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2012 році, мають сина [PERSON], [INFO]. Також вказувала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав та не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини за минулий трирічний період в розмірі 17799,60 грн., а також щомісячно в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 30 січня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2012 року. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів з дня подачі позову підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий період суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину просуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Хоча відповідач [PERSON] і не надавав позивачу матеріальної допомоги на утримання сина, але позивачем не надано до суду жодних доказів, які б давали підстави вважати, що вона вживала заходів для одержання аліментів від відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial