Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 19.04.16. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3876,21,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором, у нього станом на 20.11.16. виникла заборгованість 35005,49 грн., яка складається з: 24705,79 грн. заборгованість за кредитом, 1482,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4941,15 грн. заборгованість за пенею та комісією; 3876,21 грн. штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди. Вказана заборгованість на даний час не погашена. Просили стягнути з відповідача [PERSON] - на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 35005,49 грн. за кредитним договором № б/н від 19.04.2016 року, судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.86). В матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої просять розгляд справи проводити без представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.83). В судові засідання, які були призначені на 27.04.17. та 24.05.17. відповідач не зявився, про день та час слухання справи на вказані дати повідомлявся у встановленому законом порядку, однак судові повідомлення про призначення засідань повернулися не врученими з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.81-82,87-88). Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія [PERSON] проти Іспанії» зазначив, що особа (заявник) зобов'язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року №1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Відповідно до ст. 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не зявляється у судові засідання, про причини своєї неявки суд не повідомляє, доказів про поважність причин неявки до суду не надає, поштові відправлення, направлені судом, не отримує, тому це дає підстави вважати, що він в порушення приписів ч. 3 ст. 27 ЦПК України, зловживає своїми процесуальними правами, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема, з договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 19.04.16. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до п. 2.1. якої банк надав позичальнику строковий кредит на суму 24705,79 грн. на строк 12 місяців з 19.04.2016 р. по 30.04.2017 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 24705,79 грн. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалось у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2173,58 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісією, а також інші витрати згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2017 р. (а.с.6). Згідно п. 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умов та правил, більш ніж на 31 день, по зобовязанням, строк яких не наступив, сторони домовилися, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 3876,21 грн. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки (п.2.8 Генеральної угоди). Пунктом 1.1.2.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 передбачено, що Клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором. Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, які були затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобовязань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, б/н від 19.04.2016 року, укладеної між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості підтверджений документально, але позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав у звязку з чим у нього станом на 20.11.16. виникла заборгованість 35005,49 грн., яка складається з: 24705,79 грн. заборгованість за кредитом, 1482,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4941,15 грн. заборгованість за пенею та комісією; 3876,21 грн. штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди (а.с.4) Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем за одне й те саме порушення двічі нарахований штраф: в сумі 4941,15 грн. та в сумі 3876,21 грн. Беручи до уваги, що особа не може бути двічі притягнута до відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, та враховуючи, що відповідач за період з 19 квітня 2016 року по 20 листопада 2016 року взагалі не сплачував заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути саме штраф у розмірі 3876,21 грн. який передбачений п. 2.2 Генеральної угоди та відмовити у стягненні штрафу (пені та комісії) в сумі 4941,15 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредитному договору № б/н від 19 квітня 2016 року в розмірі 30064,34 грн., яка складається з: 24705,79 грн. заборгованість за кредитом, 1482,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3876,21 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. У звязку з частковим задоволенням позову потрібно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1185,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial