Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач 01.06.2017 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 22.10.2013 року між ним та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він передав відповідачам грошову суму у розмірі 6000 доларів США 00 центів зі строком повернення на протязі двох років, тобто повністю сума позики повинна була повернута 22.10.2015 року. Позика була надана для особистих потреб - на купівлю житлового будинку. Розписка від 22.10.2013 року була власноруч складена відповідачем [PERSON], підписана обома відповідачами та свідками [PERSON], [PERSON] Також за усною домовленістю між ними, відповідачі повинні були повернути йому частину боргу у серпні 2014 року у розмірі 3000 доларів США 00 центів, оскільки йому необхідні були кошти на щорічне лікування. Однак повернення частини боргу не відбулося, відповідач [PERSON] ігнорував його дзвінки та вимоги повернути кошти. По закінченню строку дії договору він знову звернувся до відповідачів з вимогою повернення боргу у повному розмірі, однак безрезультатно. Зазначає, що сума 6000 доларів США 00 центів, на момент подачі позовної заяви, за курсом 26,31 грн. за один долар США , складає 157860, 00 грн. Інфляційні збитки за період з 22.10.2015 року по 01.06.2017 року складають 33 226, 74 грн., три проценти річних від суми позики за період з 22.10.2015 року по 01.06.2017 року складає 7642,15 грн., проценти за користування позикою, згідно ст. 1048 ЦК України за період з 22.10.2015 року по 01.06.2017 року складають 95150, 66 грн. Позивач вважає, що окрім матеріальної шкоди, йому також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що він людина похилого віку, має ІІ групу інвалідності, сильно переймався питанням повернення боргу та був змушений звертатися до суду та органів поліції, що також пригнічує його моральний стан. Розмір завданої моральної шкоди оцінив у 25000 грн. 00 коп. Тому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 157860,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 33 226, 74 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 95 150, 66 грн., три проценти річних - 7642,15 грн., а всього - 293879, 55 грн. та моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 22). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися кожен окремо належним чином, причини неявки суду невідомі. Заяв про відкладення справи від відповідачів до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи 12 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав в борг [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 6 000 Доларів США 00 грн., на купівлю будинку, які вони зобов'язалися повернути протягом двох років. На підтвердження отриманих від позивача зазначених коштів відповідачі написали розписку від 12.10.2013 року (а.с.5 ). Позивачем в обґрунтування вимог позову було надано до суду оригінал розписки від 12.10.2013 року. (а.с.23). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На теперішній час відповідачі ухиляються від виконання свого зобов'язання та повернення суми коштів позивачу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На момент подачі позовної заяви, сума 6000 доларів США 00 центів, за курсом 26,31 грн. за один долар США , складає 157860, 00 грн. ( а.с. 8-9). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача інфляційні збитки за період з 22.10.2015 року по 01.06.2017 року складають 33 226, 74 грн. ( 157860,00 грн. (сума боргу) х 121,05% (сукупний індекс інфляції) / 100 % - 157860,00 грн. (сума боргу)). Крім того, 3 % річних за період з 22.10.2015 року по 01.06.2017 року складають 7642,15 грн. (157860,00 грн. (сума боргу) х 3 % : 100% : 365 днів х 589 (кількість днів прострочки) У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договором позики між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] від 22.10.2013 року розмір процентів не встановлено. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, обчислений за обліковою ставкою Національного банку України, станом на 01.06.2017 року становить 95 150, 66 грн. (157860,00 грн. (сума боргу) х процентну ставку (%) : 100% : 365 днів х кількість днів). Таким чином, згідно розрахунків позивача (а.с. 10-13) сума заборгованості за договором позики з урахуванням інфляційних збитків, відсотків за користування позикою та трьох процентів річних складає - 293879,55 грн., з якою суд погоджується та вважає її такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити в цій частині та стягнути солідарно з відповідачів на корить позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 157860,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 33 226,74 грн., три проценти річних у розмірі 7642,15 грн. та відсотки за користування позикою у розмірі 95 150, 66 грн., а всього до стягнення 293879, 55 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь завданої моральної шкоди в сумі 25 000 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позову з наступних підстав. Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст.ст.23, 1167 ЦК України. Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Також згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з цього та розміру задоволених вимог позивача суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь держави судового збору в розмірі по 1469,40 грн. з кожного.

Outcome: partial