Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг, інфляційної складової боргу та трьох процентів річних. В обґрунтування позову вказує, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії і рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2005 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] , здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки в цьому будинку встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалися згідно п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та зі урахуванням температури повітря зовнішнього середовища. У квартирі [ADDRESS] встановлено лічильник обліку гарячого водопостачання, тому згідно п. 20 вищевказаних правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу (розрахункової книжки,платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Лічильник гарячого водопостачання у вказаній квартирі не пройшов повірку, а тому з 01.07.2020 нарахування за послугу гарячого водопостачання здійснювалися згідно п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Постачання гарячої води у дану квартиру не припинено та трубопровід не опломбовано. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 244824901 від 17.02.2021 всі солідарні відповідачі є співвласниками вищезазначеної квартири. Відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали оплату за встановлення, обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2021 року складає 45931,85 грн. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховано 3% річних від простроченої суми - 3814,54 грн. та інфляційну складову боргу, яка становить - 14163,52 грн. Договору про надання комунальних послуг між позивачем та відповідачами укладено не було. На підставі викладеного просили стягнути з відповідачів солідарно на їхню користь заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 45931,85 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 14163,52 грн. та 3% річних у розмірі 3814,54 грн., а всього 63909,91 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 24.03.2021 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачами до суду подано не було. До початку розгляду відповідачами надано заяви про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Лекіашвіллі В.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Суду пояснив, що оскільки відповідачі є співвласниками вказаної квартири відповідно до довідки з державного реєстру нерухомого майна, будь яких заяв, щодо припинення права власності чи не проживання у цій квартирі, чи зміну місця реєстрації чи проживання від відповідачів не надходило, то вважаються споживачами наданих послуг. Крім того, зазначив, що факт не проживання у квартирі не звільняє власника від оплати комунальних послуг. Щодо застосування строків позовної давності покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову. Відзив на позов не подав. Суду пояснив, що позовні вимоги є безпідставними, подані з порушенням строків. Договору між відповідачами та ТЕЦ укладено не було, тож ніяких відносин між ними немає. Так, дійсно він є власником ј частини, проте в ній не проживає і послугами не користується. Крім того, зазначив, що у квартирі взагалі ніхто не проживає і не споживає будь-які комунальні послуги. Просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти задоволення позову. Відзив на позов не подав. Суду пояснив, що з 2004 року у вказаній квартирі не проживає і послугами не користується, більше 10 років проживає у с. Голов`ятине, Черкаського району. До того ж, за рішенням суду він з 2009 року не є власником своєї частки і такі відомості є у житловій організації, тож вважає, що не повинен сплачувати за послуги скільки їх не отримував. Просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Відзив на позов не подала. Суду пояснила, що у вказаній квартирі ніхто не проживає, вона проживає разом з дочкою за іншою адресою, оскільки їх виселили у 2010 році за рішенням суду із вказаної квартири, і з 2013 року вона знята з реєстрації за вказаною адресою. Просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Відзив на позов не подала. Просила застосувати строк позовної давності. Зазначила, у квартирі взагалі ніхто не проживає і не споживає будь-які комунальні послуги, зокрема вона не проживає у квартирі з 2010 року після виселення, а тому не може бути відповідачем у цій справі. Крім того, повідомила суд, що з 01.10.2011 вона змінила прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу на [PERSON] . Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.02.2021 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , проживають та зареєстровані за вказаною адресою по теперішній час, що підтверджено відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. За вказаною адресою ВП «Черкаська ТЕЦ» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відкритий о/р № [NUMBER] , але перерахування щомісячної оплати за опалення відповідачі не здійснюють, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідачів по оплаті за послуги з централізованого опалення з січня 2013 року станом на 01.01.2021 становить 45931,85 грн. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Суд перевірив та взяв до уваги твердження відповідачів щодо непроживання їх у вказаній квартирі. Відповідно до інформації управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 23.03.2021 на запит суду за адресою: [ADDRESS] [PERSON] знята з реєстрації з 07.06.2013, [PERSON] - з 13.12.2011; [PERSON] - з 28.2.2001, [PERSON] - з 05.03.2004. Проте, відповідачі є співвласниками квартири, а тому мають обов`язок щодо утримання належної їм квартири та оплати житлово-комунальних послуг. Власне факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Тобто, між сторонами спору фактично склалися відносини щодо надання житлово-комунальних послуг, тобто слід вважати, що між сторонами сформовані договірні відносини. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Крім того, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальній послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 14163,52 грн. та трьох процентів річних в сумі 3814,54 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що відповідачі, як співвласники квартири і споживачі житлово-комунальних послуг, не вносили плату нараховану за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Щодо посилання відповідача [PERSON] з приводу того, що у нього з 2009 року відсутнє право власності на квартиру [ADDRESS] , то суд зауважує таке. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ст. 77 ЦПК України). А також мають бути допустимими, достовірними та достатніми, зібраними у відповідності до положень закону, зокрема ст . 78-80 ЦПК України. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Під час розгляду справи встановлено, що жодного належного та допустимого доказу [PERSON] щодо позбавлення його права власності суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а з огляду на ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд розглядає таке твердження співвідповідача як відомості, які не підтверджені жодними доказами в розумінні норм цивільно - процесуального законодавства. Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та відповідачами, то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Таких документів споживачем - відповідачем по справі надано не було. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15 зроблено висновок, що «за частиною статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач». Отже, що стосується застосування строків позовної давності по даній справі, то слід зазначити наступне: позивачем нарахована заборгованість за період часу з січня 2013 року по квітень 01.01.2021. Судом встановлено, що права та інтереси позивача відповідачами порушені - останнім взагалі не вносились кошти за надані житлово-комунальні послуги, але позовна давність спливла, починаючи з січня 2013 року по березень 2018 року включно, враховуючи , що позов до суду подано 01.03.2021, про що зроблено відповідачами відповідну заяву, а тому слід відмовити позивачеві у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідачів за цей період у зв`язку із спливом позовної давності і за відсутності поважних причин її пропущення. Таким чином до задоволення підлягають позовні вимоги в частині солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованості за послуги з надання теплової енергії, гарячого водопостачання та внесків за період часу з березня 2018 року по січень 2021 року у розмірі 24539,68 грн.. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати в сумі 1303,73 грн. та 3% річних в сумі 827,32 грн. за період з 01.03.2018 по 01.11.2020 включно. В іншій частині позову необхідно відмовити. За таких обставин, оцінивши докази надані учасниками процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідачв на користь позивача судовий збір в розмірі 2270 грн. по 567,50 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved