Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 17 липня 2012 року, посилаючись на те, що відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У відповідності до договору позичальник зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією. При порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш, ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, не вчасно надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 32815,44 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 440 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 26046,61 грн., пеня та комісія в розмірі 4290 грн., а також штрафи в сумі 500 грн., 1538,83 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № б/н від 17 липня 2012 року в розмірі 32815,44 грн та судові витрати. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи сповіщена. Дослідивши докази по справі суд встановив, що між позивачем та відповідачкою 17 липня 2012 року був укладений договір № б/н за яким відповідачці [PERSON] було відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак, отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 31 жовтня 2017 р. виникла заборгованість: за кредитом - 440 грн; за відсотками за користування кредитом - 26046,61 грн., пеня - 4290 грн., а також штрафи в сумі 500 грн, 153883 грн., всього загальна сума заборгованості склала 32815,44 грн. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме: штрафу 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу 1538,83 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, оскільки покладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і теж саме порушення договірного зобов'язання суперечить вимогам ст.61 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Системний аналіз ст.610 Цивільного кодексу України свідчить про те, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання». У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ч.1 ст.1054 ЦК України, передбачено, що «за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Ураховуючи вищевикладене, норми чинного законодавства України, те, що відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Задоволення позову згідно ст. 133 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: partial