Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивака звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 20 серпня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося, сторони є різними людьми, не можуть знаходити спільної мови у вирішенні спільних сімейних питань та проблем, що призводить до виникнення конфліктних ситуацій, тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснивши, що сторони разом не проживають близько 3-х років, обоє мають інші сім'ї, а також просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються припинення шлюбу та мають регулюватися положеннями глави 11 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. 20 серпня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 71. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Шлюб укладено сторонами вперше. Однак, подружнє життя у сторін по справі не склалося, вони є різними людьми, не можуть знаходити спільної мови у вирішенні спільних сімейних питань та проблем, що призводить до виникнення конфліктних ситуацій. Сторони разом не проживають близько трьох років, поновлювати шлюбні відносини не бажають. Примирення між сторонами неможливе. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка а тому, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання і збереження сімї стали неможливими. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і що має істотне значення та є самостійною підставою для задоволення позову. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст..235 ЦК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище. Судом було відстрочено позивачу сплату судового збору, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне за правилами ст. 88 ЦПК України стягнути судовий збір в дохід держави із відповідача.

Outcome: approved