Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 17.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 договору). Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 31.01.2017рік утворилась заборгованість у сумі 26246,01гривень, з яких: 2477,00грн. заборгованість за кредитом, 19093,01грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950,00грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500грн.- штраф (фіксована частина), 1226,00грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь. В судове засідання представник позивача не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в ньому. Просив позов задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.11.2010року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-31). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 договору). Позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2017р. виникла заборгованість перед банком по кредитному договору в розмірі 26246,01грн. (а.с.4). Норми ст.ст. 509, 623625 ЦК України зазначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~(параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки судом встановлено, що відповідач отримані за кредитним договором кошти не повернув та має заборгованість по кредиту, тому з нього підлягають стягненню відсотки за користування кредитом. Такий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-249цс15. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість за відсотками за період з 18.06.2014року по 31.01.2017 року (дата нарахування боргу банком) складає 19093,01 грн. Позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню та комісію за порушення ним строків платежів по кожному грошовому зобов'язанню в сумі 2950,00грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи. Згідно роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012року, положення ч. 3 статті 551 ЦК України\~про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України\~можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, розмір неустойки може бути зменшений судом за наявності двох обставин: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором розмір нарахованої банком пені та комісії значно перевищує розмір заборгованості за кредитом: борг за кредитом складає 2477,00 грн., а пеня та комісія нарахована розміром 2950,00грн. (а. с. 4). Доказів настання для позивача негативних наслідків через прострочення позичальником виконання зобов'язання, ним не надано. В звязку з чим, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача пені та комісії в розмірі 1238,50грн. ( 2477,00/2=1238,50). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 551 ЦК України\~предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За порушення взятого позичальником зобов'язання банк нарахував йому штраф: фіксований в розмірі 500 гр. і відсоток від суми заборгованості в розмірі 1226,00грн. Штраф у вигляді фіксованого розміру до стягнення не підлягає, оскільки за порушення зобов'язання статтею 549 ЦК України\~визначено відповідальність у вигляді штрафу, який обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання, а не у вигляді фіксованого розміру. За наявності встановленого факту не виконаного відповідачем зобов'язання з нього підлягає до стягнення сума штрафу у відсотках від суми боргу, що складає 1140,43 грн. (22808,51*5/100). Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 1378,00грн.

Outcome: partial