Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач 06.08.2018 року звернулася до суду з даним позовом та просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу)щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей. Відповідач офіційно не працює, має нестабільний заробіток, розмір якого позивачу невідомий. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Чоловік\~ матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Інших утриманців не має. З метою захисту майнових прав змушена звернутись до суду. В судове засідання позивач не прибула, в заяві просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання, не подав відзив на позов, повідомлення про розгляд справи отримав особисто 16.08.2018 року, позивач в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в позовній заяві по суті справи, судом встановлено наступне. Відповідач є батьком неповнолітніх дітей:\~ [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Діти проживають разом з позивачем в с. Броницька Гута Новоград-Волинського району та перебувають на її утриманні. \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 36 років; офіційно не працює; інших дітей на яких вже стягуються аліменти на своєму утриманні, а також непрацездатних батьків, не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітніх дітей та не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя, а відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей. Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: від 6\~до 18\~років:\~з 1\~січня 2018\~року -\~1860\~гривень,\~з 1\~липня -\~1944\~гривні,\~з 1\~грудня -\~2027\~гривень),\~ потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме,\~як інтересам\~дітей,\~так і\~матеріальному становищу\~та стану\~здоровя платника\~аліментів,\~а також\~засадам розумності,\~виваженості і\~справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дітей. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Також, відповідно до\~\~п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що під час розгляду справи між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги від 19.07.2018 року. На виконання п. 2 Договору, позивачем оплачено обумовлену вартість послуг щодо надання правової допомоги у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцію № 109780 від 01.08.2018 року, та актом виконаних робіт. За вказаних вище обставин суд приходить до переконання, що позивачем в силу вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~доведено понесення витрат на правову допомогу, розмір якої суд вважає співмірним із\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт, та які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved