Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач 11.09.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна. Позовні вимоги неодноразово уточнювались позивачем та в останній редакції від 13.10.2016 року (т.2, а.с. 176-178) [PERSON] просив суд : стягнути з [PERSON] на його користь грошову суму у розмірі 196 195 гривень 00 копійок та вирішити питання стосовно судових витрат. В обґрунтування позовних вимог відзначив, що він з відповідачкою перебували у шлюбі в період з 23.10.1998р. по 14.03.2016р., що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу та рішенням суду про розірвання шлюбу від 01.03.2016р.. Звертаючись до суду [PERSON] у своєму позові просив спочатку визнати автомобіль марки Мітсубісі сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнання за сторонами по 1/2 частині права власності на зазначений автомобіль. Оскільки, 24.01.2014р., тобто під час слухання справи, відповідачка [PERSON] без згоди [PERSON] відчужила на користь третіх осіб спірний автомобіль, то [PERSON] вимушений був уточнити свої позовні вимоги та просити суд стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частину ринкової вартості спірного автомобілю у розмірі 196195 (сто дев'яносто шість тисяч сто дев'яносто п'ять) гривень. З посиланням на положення ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК України, зважаючи на те, що відповідачка самостійно розпорядилась майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, звернувся до суду з дійсним позовом. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 13.01.2015 року) уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що згідно оцінки №30921160 від 12.09.2016 року, здійсненої ТОВ ХАВК ХОЛДИНГ», середня ринкова вартість автомобіля марки Мітсубісі на момент дослідження становить 392 390, 00 грн.. Оскільки відповідачка як колишня дружина [PERSON] самостійно, без згоди колишнього чоловіка, розпорядилась спільним майном, що підтверджується наявними в матеріалах справи листом УДАІ ГУ МВС України в Одеській області (т. 2, а.с. 63) та листом РСЦ в Одеській області, то вважає, ще нею має бути компенсована позивачу половина вартості спірного автомобіля, яка становить 196 195, 00 грн.. Представник відповідачки - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити, вважаючи що автомобіль був придбаний за її власні кошти. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Ухвалюючи рішення, суд виходить з такого. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше е встановлено домовленістю між ними. Як роз'яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісної власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідні із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлені шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робочі худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно п. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм н праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільне сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи встановлені у справі обставини в контексті норм матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного , що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.10.1998 року (т.1, а.с.6). Під час шлюбу, 03 квітня 2012 року позивачем та відповідачкою було придбано автомобіль марки Мітсубісі сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на відповідачку (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03.04.2012 року (т.1, а.с.10). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року (справа №522/21750/14-ц) шлюб, укладений 23.10.1998 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради між [PERSON] і [PERSON], було розірвано. За розглядом справи судом встановлено, що 24.01.2014 року відповідачкою без згоди з боку позивача було відчужено автомобіль марки Мітсубісі сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], що підтверджується листом Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області від 13.12.2014 року (т.2, а.с.81). Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Одеської області від 09.09.2016 року №31/15-158аз (т.2, а.с.197), власником автомобіля марки Мітсубісі сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], з 06.03.2015 року є [PERSON]. Факт відчуження спірного автомобіля був визнаний відповідачкою, що підтверджується її письмовими поясненнями від 22.02.2014 року (т.1, а.с.234). Також встановлено, що хоча автомобіль було відчужено у період шлюбу, сторони на час його відчуження проживали окремо, спільного господарства не вели, доказів щодо витрачання грошей від продажу спірного автомобіля на потреби сім'ї [PERSON] не надано. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11(із змінами та доповненнями), рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Правова позиція Верховного Суду України по справі №6-61цс13, викладена у постанові від 03.07.2013 року встановлює, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Така сама позиція викладена і у рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2012 року, 22 лютого 2012 року, 29 січня 2014 року 17 вересня 2014 року та 8 жовтня 2014 року, за якими суд касаційної інстанції виходив з того, що відчуження спірного автомобіля відбулось без згоди другого з подружжя, а тому оспорюваний договір купівлі-продажу спірного автомобіля в силу положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є недійсним, а відчужений автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Правочин з відчуження автомобіля безумовно виходить за межі дрібного побутового (ч. 1ст. 31 ЦК України). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На момент відчуження транспортного засобу письмова згода позивача щодо вчинення правочину не надавалася. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що спірний автомобіль був придбаний нею за власні кошти, запозичені у [PERSON], у підтвердження чого [PERSON] надала до суду договір безвідсоткової позики від 22.07.2011 року та розписку від 22.07.2011 року, та який згодом під час слухання справи був зіпсований її адвокатом, згідно якої отримала у позику 120 тис. гривень. Зі змісту наданих договору безвідсоткової позики від 22.07.2011 року та розписки від 22.07.2011 року суд не вбачає, що позики бралась відповідачкою саме з метою придбання спірного автомобілю. Крім того, суд враховує, що договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] 22 липня 2011 року, у свою чергу автомобіль марки Мітсубісі сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER] було придбано 03.04.2012 року, тобто майже через рік після укладення відповідного договору. Інших належних та допустимих доказів щодо підтвердження свої посилань про придбання автомобіля за власні кошти відповідачка суду не надала. Відомості стосовно того, що спірний автомобіль міг бути особистою приватною власністю [PERSON] матеріали справи не містять. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Згідно звіту №30921160 про оцінку ринкової вартості транспортного засобу від 12.09.2016 року, складеного ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» (Сертифікат Фонду державного майна України № 17354/14 від 26.12.2014 року (т.2, а.с.191), середня ринкова вартість автомобіля марки Мітсубісі, сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], [NUMBER], на момент дослідження становить 392 390, 00 грн.. (т.2, а.с.184). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку що сторони набули права спільної сумісної власності на зазначене спірне майно, а саме - автомобіль марки Мітсубісі, сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], [NUMBER], який згодом був відчужений [PERSON] у період її перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] без його на те згоди, а тому вартість цього автомобіля повинна враховуватися при поділі спільного майна подружжя, шляхом вирішення питання компенсації 1/2 частини від вартості, встановленої на підставі звіту оцінювача ТОВ «ХАВК ХОЛДІНГ» за №30921160 від 12.09.2016 року. Таким чином, суд вбачає обґрунтованість вимог [PERSON] та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 1/2 частки вартості відчуженого не в інтересах сім'ї автомобіля марки Мітсубісі сірого кольору, 2008р.в., номер шасі [NUMBER], у розмірі 196 195 (сто дев'яносто шість тисяч сто дев'яносто п'ять) гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 1 961 (одну тисячу дев'ятсот шістдесят одну) гривень 95 копійок.

Outcome: approved