Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач 10.11.2014 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу, проценти за користування коштами, суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суму 3% річних за затримку виконання грошового зобов'язання, пеню за порушення строків виконання доручення в розмірі 146 604, 59 (сто сорок шість тисяч шістсот чотири) грн. 59 коп. Вимоги обґрунтовував тим, що 25 березня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» в особі відділення № 10 ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/11/169286. Згідно з умовами даного договору банк відкрив депозитний рахунок вкладу та прийняв від позивача суму у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 25 березня 2014 року. 25 липня 2014 року по закінченню дії Договору акційного строкового банківського вкладу № 2630/11/169286 від 25 березня 2014 року кошти в сумі 123 803,26 (сто двадцять три тисячі вісімсот три) гривні 26 коп. перераховані на банківський рахунок [NUMBER] згідно Договору банківського рахунку від 25 березня 2014 року (надалі Договір), що підтверджується меморіальним ордером № 2219 від 25 липня 2014 року та меморіальним ордером № 2220 від 25 липня 2014 року . Згідно умов Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку, вимагати від Банку своєчасного і повного здійснення розрахунків, отримувати готівкові кошти. 28.07.2014 року позивач звернулася з заявою до Банку про видачу йому з рахунку готівки в сумі 123 803,26 (сто двадцять три тисячі вісімсот три) гривні 26 коп. В відповідь банк відмовив видати готівку на вимогу. Позивач звертався з скаргою на дії Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до Національного банку України. В відповідь листом № 06-043/3639 від 03.10.2014 року управління Національного банку України в Чернігівській області рекомендувало йому даний спір вирішити в судовому порядку. Тому позивач вважає дії відповідача щодо відмови у видачі йому суми депозитного вкладу незаконними, оскільки це позбавляє його права вільно розпоряджатись належними йому грошовими коштами, в зв'язку з чим, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу(депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 25 березня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» було укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/11/169286. Згідно з умовами даного договору банк відкрив депозитний рахунок вкладу та прийняв від позивача суму у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 25 березня 2014 року. 25 липня 2014 року по закінченню дії Договору акційного строкового банківського вкладу № 2630/11/169286 від 25 березня 2014 року [PERSON] кошти в сумі 123 803,26 (сто двадцять три тисячі вісімсот три) гривні 26 коп. перерахувала на банківський рахунок [NUMBER] згідно Договору банківського рахунку від 25 березня 2014 року, що підтверджується меморіальним ордером № 2219 від 25 липня 2014 року та меморіальним ордером № 2220 від 25 липня 2014 року 25 липня 2014 року. 28.07.2014 року [PERSON] відповідно до ст. 1060 ЦК України звернулася з заявою до Банку про видачу їй з рахунку готівки в сумі 123 803,26 (сто двадцять три тисячі вісімсот три) гривні 26 коп.. Однак ПАТ «Міський комерційний банк» відмовив позивачу у такому поверненні. В подальшому позивач звертався з скаргою на дії Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до Національного банку України. В відповідь листом № 06-043/3639 від 03.10.2014 року управління Національного банку України в Чернігівській області рекомендувало йому даний спір вирішити в судовому порядку. На звернення позивача до відділення ПАТ «Міський комерційний банк» з проханням про повернення залишку вкладу з відсотками останнім таке прохання було залишено без задоволення. Не зважаючи на те, що відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, та на звернення позивача щодо повернення вкладу, відповідач фактично відмовив йому у видачі банківського вкладу, посилаючись на загострення ситуації на фінансовому ринку України. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.611 цього кодексу встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання укладеного з позивачем договору банківського вкладу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором банківського рахунку та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором банківського рахунку [NUMBER] в сумі 123 803,26 (сто двадцять три тисячі вісімсот три) гривні 26 коп. Відповідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона (банк) , що прийняла від другої сторони (вкладника) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. Ст.. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється Договором. Відповідно ст. 536 Цивільного кодексу України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. Згідно п. 4.2.1. договору банківського рахунку [NUMBER] від 25 березня 2014 року проценти за використання Банком коштів, що знаходяться на рахунку позивача, нараховуються Клієнту за фактичний термін зберігання грошових коштів на рахунку. Згідно п. 4.2.2. договору банківського рахунку [NUMBER] від 25 березня 2014 року процентна ставка за використання банком коштів що знаходяться на рахунку позивача встановлюється згідно діючих тарифів. Згідно доданого на час укладання договору тарифу проценти за залишками коштів на рахунку нараховуються щомісячно в розмірі 16% річних. Позивачем строк прострочення, не сплати процентів встановлений з 25.07.2014 року по 31.10.2014 року і обґрунтований розрахунком. Сума прострочення складає 5 209,92 (п'ять тисяч двісті дев'ять) гривень 92 коп. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості по процентах за користування коштами позивача за період прострочення виплати з 25.07.2014 року по 31.10.2014 року в сумі 5 209,92 (п'ять тисяч двісті дев'ять) гривень 92 коп. та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню. Боржник, згідно ст. 623 ЦК України, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Неналежне виконання ПАТ «Міський комерційний банк» своїх зобов'язань дає право позивачеві на відшкодування інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 4 580,72 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят) гривень 72 коп. Згідно наданого позивачем розрахунку сума 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача становить 630,36 (шістсот тридцять) гривень 36 коп. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості по сплаті компенсації позивачу за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до індексу інфляції в сумі 4 580,72 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят) гривень 72 коп. та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості по компенсації позивачу суми 3% річних за затримку виконання грошового зобов'язання, що складає 630,36 (шістсот тридцять) гривень 36 коп. та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню. Згідно п 32.1. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Заяву про видачу коштів надано в банк 28.07.2014 року. Розрахунок пені проведено позивачем по 05.11.2014 року. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості по сплаті пені за порушення строків виконання доручення в розмірі 12 380,33 (дванадцять тисяч триста вісімдесят) гривень 33 коп. та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved