Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

ПАТ «Українська залізниця» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення виплаченої одноразової вихідної допомоги в сумі 237276,24 грн. та судових витрат, в обґрунтування якої зазначив, що наказом ПАТ «Українська залізниця» прийнято на роботу [PERSON] , якого наказом від 08.08.2016 року переведено на іншу роботу на посаду директора з правових питань і корпоративного управління. У подальшому наказом відповідача звільнено з даної посади на підставі, визначеній п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб та поміж іншими виплатами сплачено згідно зі ст.44 КЗпП вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, яка склала 237276,24 грн. Не погоджуючись зі звільненням, відповідач подав до суду позовну заяву про поновлення на роботі. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30.08.2017 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, поновлено його на роботі та стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 551451 грн. та судовий збір у розмірі 6065,71 грн. , яке в подальшому Апеляційним судом м.Києва залишено без змін. 26.01.2018 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] та поновлено його на роботі. 31.01.2018 року Печерським ВДВС м.Києва за платіжним дорученням, перераховано відповідачу кошти, стягнені з позивача у сумі 551451 грн. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи зазначені обставини, з моменту винесення рішення Печерським районним судом м.Києва. а саме з 01.09.2017 року, відповідач втратив правові підстави для набуття одноразової вихідної допомоги у розмірі 237276,24 грн., виплаченої йому згідно зі ст.44 КЗпП України, у зв`язку з припиненням трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Тому, сума виплаченої одноразової вихідної допомоги, яка була сплачена відповідачу підлягає поверненню. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги на підставах зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити ПАТ «Українська залізниця» у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості. Судом встановлено, що наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15.06.2016 року за №1210/ос, відповідача [PERSON] , прийнято на роботу з 17.06.2016 року на посаду помічника члена правління відділу забезпечення діяльності членів правління та директорів Департаменту адміністративного забезпечення. (Т.1, а.с.30). 08.08.2016 року наказом ПАТ «Українська залізниця» №1609/ос [PERSON] , переведено на іншу роботу на посаду директора з правових питань і корпоративного управління. (Т.1, а.с.31). Наказом по особовому складу за №2367/ос від 12.12.2016 року звільнено [PERSON] з посади директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Українська залізниця», з роботи 12.12.2016 року, у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, з забезпеченням видання [PERSON] належно оформленої трудової книжки та провести розрахунки відповідно до вимог ст.44 КЗпП України в частині виплати вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку та з виплатою компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 28.07.2016 року по 12.12.2016 року в кількості 6 календарних днів. (а.с.Т.1, а.с.32). З розрахункового листа за 2016 рік на ім`я [PERSON] вбачається, що останньому при звільненні виплачена вихідна допомога при звільненні у розмірі 237276,24 грн. (Т.1, а.с.34). З платіжного доручення №98 від 12.12.2016 року вбачається, що Філія «Центр сервісного забезпечення» перерахувала [PERSON] вихідну допомогу при звільненні у сумі 191000 грн.(Т.1, а.с.35). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2017 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволені частково. Поновлено [PERSON] на посаді та стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 551451 грн. та судовий збір у розмірі 6065,71 грн., яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 06.12.2017 року, залишено без змін.(Т.1, а.с.38-45). Наказом ПАТ «Українська залізниця» від 26.01.2018 року за №127/ос, скасовано наказ №2367/ос від 12.12.2016 року про звільнення [PERSON] з посади директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Українська залізниця», поновлено на посаді та визначено робоче місце.(Т.1, а.с.33). Платіжним дорученням №2506 від 31.01.2018 року Печерським ВДВС м.Києва перераховано [PERSON] кошти у сумі 551451 грн. за виконавчим листом у справі №757/64183/16-ц від 18.12.2017 року (Т.1, а.с.36). Надалі, ПАТ «Українська залізниця» надіслав [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів в порядку ст.530 ЦК України та останньому було запропоновано повернути у 7-денний строк від дня отримання грошової вимоги кошти у розмірі 237276,24 грн., отримані ним при припинення трудового договору на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. (Т.1, а.с.51-52). Зазначені вище обставини, сторонами не спростовуються. Відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, є зокрема припинення повноважень посадових осіб. З ст.44 КЗпП України вбачається, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Доказів про набуття відповідачем 237276,24 грн., у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять і на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Отже, слід дійти до висновку, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, недобросовісність з боку відповідача не встановлена, а тому підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні, незважаючи на те, що після поновлення [PERSON] на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований), в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. Саме такого висновку дійшов ВСУ у постанові №753\\18948\\15ц від 01.02.2017р. Інші документи подані сторонами обставин за обраним способом захисту, висновків суду не спростовують. Що стосується судових витрат сплачених ПАТ «Українська залізниця» при поданні позовної заяви про стягнення коштів, то їх слід віднести на рахунок позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed