Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач 02. 12. 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 06 грудня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 2072. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені. З травня 2016 сторони разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини. Причиною розпаду сім'ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Подальше життя з відповідачем позивачка вважає неможливим. Сім'я розпалася остаточно, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Вказувала, що згоди про матеріальне утримання дитини між ними не досягнуто, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому вона вимушена звернутися до суду. Просила суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу (заробітку) громадян, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення цього позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але ухилився від отримання позовної заяви та судової повістки, що підтверджено поштовим повідомленням. Інформацію щодо своєї адреси суду не надав, тому відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 грудня 2015 року, про що зроблено актовий запис № 2072 у Книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В ході розгляду справи встановлено, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають, з травня 2016 фактично припинили шлюбні відносини, спільне сумісне господарство не ведуть. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. За таких обставин, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Прізвище позивача після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне [PERSON]. Згідно пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на користь позивачки на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. Також до стягнення з відповідача в дохід держави в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 640,00 грн. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved