Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк м. Дніпропетровськ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 14.01.2008 року уклало з відповідачем договір № б/н, відповідно до якого ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», видав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії договору 12 місяців з моменту підписання, якщо жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, узгодивши Умови та правила надання банківських послуг, однак, відповідач належним чином не виконував зобовязання відповідно до умов договору, чим утворив заборгованість станом на 08.07.2015 року в розмірі 41079 грн. 37 коп., до складу якої входить заборгованість згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів в розмірі 33198,73 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.01.2008 року у розмірі 8774 грн. 67 коп., враховуючи штрафи в розмірі 894 грн. 03 коп., та не враховуючи суму заборгованості, визначену рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року. Представник позивача, [PERSON] який діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повномуобсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у нійданих та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до Заяви № б/н від 14.01.2008 року та Умов і правил надання банківських послуг, ЗАТ КБ Приватбанк надає [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 7777030001265423 з сумою кредитного ліміту 12000 грн. 00 коп., базова процентна ставка 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, при цьому, згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору 12 місяців з моменту підписання, якщо жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. (а.с. 10-16). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від14.01.2008 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ Приватбанк станом на 08.07.2015 року становить 41079 грн. 37 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 8108 грн. 29 коп.; заборгованість за відсотками в сумі 32971 грн. 08 коп.; сума за кредитом, задоволена рішенням суду в розмірі 33198 грн. 73 коп.; штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп.; штраф (відсоток від суми заборгованості) в сумі 394 грн. 03 коп., при цьому, починаючи з 01.11.2009 року поточна заборгованість по кредиту та нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості по кредиту відсутні, а продовжує нараховуватись лише прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотків на залишок простроченої заборгованості по тілу кредиту і заборгованість за відсотками. Останній платіж в рахунок погашення за наданим кредитом відбувся 13.11.2008 року. (а. с. 7-8). Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок № 7777030001265423 від 14.01.08), зазначає, що старт карткового рахунку відбувся 28.03.2006 року, зміна кредитного ліміту відбувалися в період з 14.01.2008 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 12000,00 грн., з 15.10.2008 по 18.04.2009 року кредитний ліміт змінювався з 9800,00 грн. До 8990,00 грн., і 21.07.2015 року кредитний ліміт було зменшено до 8110,00 грн. (а.с. 9). Зміст заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року по справі № 127/2667/13-ц, яке набрало законної сили, за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначає, що позов було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за договором № б/н від 14.01.2008 року станом на 03.01.2013 року в розмірі 33198,73 грн., в тому числі 8979,98 заборгованість за кредитом, 22161,67 заборгованість по процентам за користування кредитом, та штраф, що має дві складові: 500,00 грн. (фіксована частина) та 1557,08 грн. (процентна складова). (а.с. 6). При ухваленні рішення суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, закріплену в постанові Верховного Суду України від 12.11.2014 року при розгляді справи № 6-167 цс 14, де зазначено, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Оцінюючи надані суду докази, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки такий розрахунок охоплює період з 16.01.2008 року по 08.07.2015 року, при цьому, починаючи з 01.11.2009 року поточна заборгованість по кредиту та нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості по кредиту відсутні, а продовжує нараховуватись лише прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотків на залишок простроченої заборгованості по тілу кредиту і заборгованість за відсотками, що в послідуючому було предметом судового розгляду, в результаті чого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року по справі № 127/2667/13-ц, що набуло законної сили, такі спірні правовідносини були вирішенні зі стягненням загальної суми заборгованості станом на 03.01.2013 року, в силу чого, враховуючи, що останній платіж в рахунок погашення суми за наданим кредитом відбувся 13.11.2008 року, тобто задовго до ухвалення відповідного рішення суду, беручи до уваги те, що суду не надано жодного належного та допустимого доказу пролонгації такого договору після 14.01.2009 року (договір укладався 14.01.2008 року строком на 12 місяців) шляхом переукладання договору після його виконання сторонами на тих самих умовах, на яких він був укладений, на що звертає увагу Верховний Суд України в постанові від 12.11.2014 року № 6-167 цс 14, - суд вважає, що строк дії відповідного договору закінчився 14.01.2009 року, після чого такі правовідносини були вирішенні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року по справі № 127/2667/13-ц, яке набуло законної сили, при цьому зміна кредитного ліміту не є належним та допустимим підтвердженням пролонгації відповідного договору, а є лише підтвердженням (без надання суду відповідної заяви позичальника) односторонньої дії позивача, яка не залежить в данному випадку від волі та дій відповідача як позичальника, а тому суд вважає, що у позивача відсутні жодні правові підстави для застосування до відповідних правовідносин умов договору, дія якого не продовжувалась у спосіб, передбачений чиним законодавством України, шляхом нарахування заборгованості по такому кредитному договорі, оскільки після закінчення строку дії договору припиняють діяти і окремі його умови, в тому числі щодо нарахування процентів за користування таким кредитом та неустойки, що не виключає застосування до відповідних правовідносин правового механізму, передбаченого нормами Глави 51 ЦК України, в тому числі норми ст. 625 ЦК України, однак позивач в обгрунтування своїх позовних вимог не застосовує норму ст. 625 ЦК України, що з огляду на додержання судом принципу диспозитивності, унеможливлює суд самостійно застосувати до відповідних спірних правовідносин вказану норму законодавства. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи із наведеного, враховуючи, що суду не надано жодного доказу того, що укладений між сторонами відповідний кредитний договір, який укладався 14.01.2008 року строком на 12 місяців, продовжує діяти станом на день визначення позивачем загальної суми заборгованості, тобто станом на 08.07.2015 року, не надання суду доказів пролонгації такого договору після 14.01.2009 року (договір укладався 14.01.2008 року строком на 12 місяців) шляхом переукладання договору після його виконання сторонами на тих самих умовах, на яких він був укладений, на що звертає увагу Верховний Суд України в постанові від 12.11.2014 року № 6-167 цс 14, - суд вважає, що строк дії відповідного договору закінчився 14.01.2009 року, після чого такі правовідносини були вирішенні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року по справі № 127/2667/13-ц, яке набуло законної сили, при цьому обгрунтування позивачем своїх позовних вимог довідкою позивача про зміну кредитного ліміту не є належним та допустимим підтвердженням пролонгації відповідного договору, а є лише підтвердженням (без надання суду відповідної заяви позичальника) односторонньої дії позивача, яка не залежить в данному випадку від волі та дій відповідача як позичальника, а тому суд вважає, що у позивача відсутні жодні правові підстави для застосування до відповідних правовідносин умов договору, дія якого не продовжувалась у спосіб, передбачений чиним законодавством України, шляхом нарахування заборгованості по такому кредитному договорі, оскільки після закінчення строку дії договору припиняють діяти і окремі його умови, в тому числі щодо видачі нових грошових коштів позичальнику, нарахування процентів за користування таким кредитом та неустойки, при цьому наявність можливих обставин надання позивачем відповідачу грошових коштів без достатньої на те правової підстави, тобто поза площиною дії укладеного раніше договору, не може обгрунтовуватись укладеним раніше з відповідачем певним кредитним договором, оскільки при наявності договірних зобовязань між сторонами, такі сторонни зобовязані діяти та врегульовувати свої правовідносини виключно виходячи із чітких умов укладеного між ними договору, з огляду на те, що по відповідним спірним правовідносинам за декілька років до здійснення останнього відповідачем платежу в рахунок погашення кредиту, уже було ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили, і яке ухвалено з врахуванням обставин наявності відсутності поточної заборгованості відповідача перед позивачем щодо сплати кредиту та процентів по кредиту, суд вважає, що позивач не довів у спосіб, передбачений законом, в тому числі з додержанням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, існування обставин діючого укладеного між сторонами кредитного договору, які б надавали можливість застосовувати умови такого договору до відповідних правовідносин станом на 08.07.2015 року, в тому числі щодо нарахування заборгованості по тілу кредиту, по сплаті процентів за користування кредитом та застосувати правовий механізм неустойки у межах визначеної сторонами площини відповідальності за невиконання позичальником взятих на себе зобовязань, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у звязку з недоведенністю та необгрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed