Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Подано позов про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики від 25 березня 2013 року у розмірі 40 796,90 грн., що складається з основного боргу - 30000 грн., інфляційних втрат в розмірі 2557,74 грн., 3% річних у розмірі 239,16 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 8000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 25 березня 2013 року він передав у позику відповідачу 30 000 гривень строком на один рік. В забезпечення виконання зобов`язання позивачем залишено будинок, який належить відповідачу. Вказуючи, що свої зобов`язання за договором відповідач не виконує, просить задовольнити позов. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце судового розгляду. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 30000 грн., а [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася повернути суму позики в строк до 25 березня 2014 року. Факт отримання коштів підтверджується розпискою відповідача. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що за станом на дату розгляду справи відповідач борг позивачу не повернув. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач до подання позову не сплатив суму позики та за розрахунком позивача борг відповідача становить 30000,00 грн. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо суми зазначеної заборгованості відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене та фактично встановлені обставини справи, суд вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення суми боргу за договором позики 30000,00 грн. законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. З 25 березня 2014 року для відповідача виникло грошове зобов'язання, яке за загальним правилом, припиняється лише його повним виконанням. Розрахунок інфляційного збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних зроблено за період з 25 березня 2014 року по 01 липня 2014 року, тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 2557,74 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 239,16 грн. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, 3% річних, інфляційного збільшення суми боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн., оскільки доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, її виду та розміру суду не надано, внаслідок чого позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 407,97 грн., та у зв'язку з тим, що позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 327,97 грн.

Outcome: partial