Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач 09.08.2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] у зв`язку з повним виконанням на підставі сплачених грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року; визнати припиненими правовідносини за договором іпотеки № 11253048000/1 від 15.11.2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року, яким [PERSON] було передано АТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11253048000 нерухоме майно - квартиру загальною площею 85,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 21.05.2008 року та видалити запис про обтяження з Державного реєстру іпотек. Позов мотивований тим, що 15.11.2007 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11253048000, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 25000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 126250,00 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 13,90 % річних. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 11253048000/1 від 15.11.2007 року, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2006 року. 30.04.2015 року Банк направив позивачу вимогу про дострокове повне погашення кредиту. Після чого, 20.07.2015 року відповідач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки. 12.11.2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року по кредиту та процентам у розмірі 9 299,41 доларів США та пеню в сумі 5 000,00 грн. Строк дії договору сплив 15.11.2017 року. Кредитну угоду між сторонами було укладено 15.11.2007 року з кінцевим строком погашення до 15.11.2007 року, з цього строку було вирахувано розмір щомісячного платежу та нараховані відсотки за користування кредитними коштами, зазначені в графіку погашення заборгованості, складеного Банком на момент укладення кредитного договору, так виходячи з умов договору сума кредиту - 25000,00 доларів США, відсоткова ставка - 13,9 % річних, строк кредитування - 10 років. Однак пред`явлення Банком дострокової вимоги про повернення кредиту та сплати процентів, а також поданням позову до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вимогою дострокового повного погашення позивачем кредиту, зобов`язання за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року змінилось на термін, на який було видано кредитні кошти вже становив не 10 років, а 7 років та 4 місяці. Своїми діями Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору (строк кредитування). Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням процентів та пені, які позивач на виконання рішення сплатив у повному обсязі. Позивач 27.07.2021 року подав до АТ «УкрСиббанк» заяву про надання довідки про сплату боргу, відповіді на яку не отримав. В телефонному режимі АТ «УкрСиббанк» повідомило позивача про непогашену заборгованість та нарахування пені за прострочення її сплати і відсотків за кредитом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У заяві від 02.09.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Стрижак Є.Ю. просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у клопотанні від 01.09.2021 року просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11253048000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 25000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 126250,00 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, зі сплатою 13,90 % річних, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, передбачених цим договором та графіком погашення кредиту (а.с. 8-13, 19-21). З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 11253048000/1 від 15 листопада 2007 року, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2006 року (а.с. 14-18). 30 квітня 2015 року Банк направив [PERSON] вимогу про дострокове повне погашення кредиту (а.с. 22). 20 липня 2015 року відповідач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року у справі № 205/5286/15-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ УкрСиббанк. Стягнуто солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором № 11253048000 від 15 листопада 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 9 299,41 доларів США та пеню в сумі 5 000 грн. Стягнуто із [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ УкрСиббанк в рівних частках судовий збір у сумі 1 218 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 23-26). Позивачем на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року було в повному обсязі сплачено вищезазначену заборгованість, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 27-46). Позивач неодноразово звертався до АТ «УкрСиббанк» з заявами про надання розрахунку за кредитом (а.с. 47-52), проте відповіді не отримав, тому був вимушений звернутись до суду. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки банк, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору звернувся до позичальника з вимогою про дострокове виконання умов договору, у відповідності до ст. 1050 ЦК України, змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, таким чином було змінено строк дії договору. Після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові по справі № 175/4753/15-ц від 06 лютого 2019 року. Відповідно до пункту 91 постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). За системним аналізом зазначених норм права, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі його виконання. У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Оскільки рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року у справі № 205/5286/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11253048000 від 15 листопада 2007 року виконано позивачем в повному обсязі, суд вважає, що правовідносини за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] припинені. Крім того, належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому підлягає задоволенню, а правовідносини за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та за договором іпотеки № 11253048000/1 від 15.11.2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 11253048000 від 15.11.2007 року, яким [PERSON] було передано АТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11253048000 нерухоме майно - квартиру загальною площею 85,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є припиненими, та необхідно видалити запис про обтяження з Державного реєстру іпотек. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», його позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4540,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved