Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

ПАТ «Родовід Банк» 19 вересня 2013 року звернулося до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №158/АА-015.07.2, згідно з яким позивач відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17 426,00 доларів США строком по 26 грудня 2014 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки Ford модель Focus, рік випуску 2007, колір чорний, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] . Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором є застава автомобіля згідно з договором застави транспортного засобу № 158/АА-015.07.2-3, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Клопотовою Л.В. 26 грудня 2007 року за реєстровим № 4940. Крім того відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до договорів поруки від 26 грудня 2007 року поручилися за повне та своєчасне повернення кредиту. Оскільки відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 1 178 223,13 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн. В рахунок погашення заборгованості просить суд звернути стягнення на майно, передане в заставу АТ «Родовід Банк» згідно договору застави транспортного засобу № 158/АА-015.07.2-3 шляхом примусової реалізації предмету застави - транспортного засобу автомобіля марки Ford модель Focus, рік випуску 2007, колір чорний, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] . У разі, коли стягнутої суми внаслідок примусової реалізації предмету застави буде недостатньо для повного погашення майнових вимог АТ «Родовід Банк», просить суд звернути стягнення на інше майно, яке належить відповідачам на праві власності. 25 жовтня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми по вказаній справі винесено заочне рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк» з [PERSON] та [PERSON] , солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 1 178 223, 13 грн. Звернуто стягнення на майно, передане в заставу АТ «Родовід Банк» згідно договору застави транспортного засобу №158/АА-015.07.2-3, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Клопотовою Л.В. 26 грудня 2007 року за реєстровим № 4940 шляхом продажу предмету застави - транспортного засобу автомобіля марки Ford модель Focus, рік випуску 2007, колір чорний, шасі( кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати в сумі 3441,00 грн., тобто по 1147 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2018 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12 квітня 2018 року. 29 березня 2018 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж за кредитним договором було здійснено в квітні 2010 року. Цей факт також підтверджується розрахунком заборгованості до листа 03 лютого 2011 року. Відповідно до цих двох документів нарахування пені на прострочене тіло кредиту та відсотки почали нараховуватись з 12 травня 2010 року, тобто з моменту несплати 12 травня 2010 року відповідно до договору чергового платежу. Тобто право вимоги за прострочення виконання кредитного договору у позивача настав 12 травня 2010 року. Відповідно до загального строку позовної давності, який встановлено в 3 роки право вимоги за порушення умов кредитного договору закінчилося 11 травня 2013 року. Однак, позов було подано 19 вересня 2013 року, тобто після спливу строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім зазначеного, в своїй позовній заяві позивач розраховує пеню від суми: -простроченої основної заборгованості за кредитом; - прострочених процентів за кредитом;-простроченої плати за кредитом. При цьому період розрахунку пені позивачем зазначений з 11 грудня 2008 року по 03 вересня 2013 року. За таких умов, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення неустойки (пені) поза строками спеціальної позовної давності, яка становить один рік. Щодо невідповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору та нормам законодавства, зазначає, що відповідно до тексту позовної заяви (стор. 2, абз. 6) «Згідно з п. 3.9 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, Відповідач зобов`язаний сплатити Заявнику за кожен день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5 Кредитного договору від суми простроченого платежу». Однак, з аналізу примірника (копії) Кредитного договору вбачається, що п. 3.9 кредитного договору містить зовсім іншу норму, а саме: «п.3.9. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,6 (однієї цілої шість десятих) процента від суми простроченої заборгованості». Зазначена невідповідність доводів, викладених у позовній заяві нормам укладеного кредитного договору свідчить про невірність, розрахунку, наданого позивачем в обґрунтування позову. Крім того, до позовної заяви у якості доказу по справі було додано так званий розрахунок заборгованості, який не дає можливості встановити дійсний розмір заборгованості відповідача. Так, розрахунок заборгованості складається лише з розрахунку пені та трьох процентів річних від суми: - простроченої основної заборгованості за кредитом; - прострочених процентів за кредитом; - простроченої плати за кредитом. При цьому позивачем по справі взагалі не надано повний розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого б вбачалася розрахована сума заборгованості за тілом кредиту та розрахована сума заборгованості за процентами. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості, до складу заборгованості [PERSON] , крім інших, входить сума заборгованості за комісією (278,56 грн.), сума простроченої заборгованості за комісією (11 107,44 грн.), сума пені за несвоєчасне погашення комісії по кредиту (112 461,36 грн) та сума трьох процентів річних від суми простроченої комісії по кредиту). Однак, умовами Кредитного договору ніяких «комісій за користування кредитом» не передбачено. Отже, вимога позивача в позовній заяві стосовно стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією, простроченої заборгованості за комісією, пені за несвоєчасне погашення комісії по кредиту та сума трьох процентів річних від суми простроченої комісії є незаконною. Вказує, що сукупний розмір відповідальності (компенсації) відповідача за невиконання ним зобов`язань за кредитним договором у даному відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів» не має перевищувати 50% вартості продукції (тіла кредиту), що становить 17 426 дол. США*50%=8713 дол. США. Зазначене свідчить про порушення позивачем прав [PERSON] як споживача кредитних послуг й, з врахуванням викладеного та з позиції Верховного Суду України, вимога про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості (як відповідальності споживача) не може підлягати задоволенню в заявлених у позові розмірах. Підсумовуючи викладене, зазначає, що до позовної заяви не надано ґрунтовного та прозорого розрахунку заборгованості, а надані в якості розрахунку заборгованості відомості не дозволяють в повній мірі встановити розмір заборгованості, тому наданий позивачем «розрахунок» не може слугувати доказом по справі. До складу позовних вимог включено вимоги, що не ґрунтуються на договорі (комісія). Позивачем допущено грубі порушення прав [PERSON] , як споживача кредитних послуг. Позовна заява подана з пропуском строку позовної давності. Просить при винесенні рішення врахувати вказаний відзив, та у задоволенні позовних вимог відмовити (т, ІІ а.с.139-145). 12 квітня 2018 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідачів [PERSON] , [PERSON] про отримання ними позовної заяви, протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 16 травня 2018 року, наступне засідання буде проводитися в режимі відеоконференцзв`язку. 16 травня 2018 року у зв`язку з клопотанням представника позивача, протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10 липня 2018 року. 10 липня 2018 року у зв`язку із заявою представника відповідача про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 10 вересня 2018 року. 12 липня 2018 року від представника ПАТ «Родовід Банк» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач у своїй заяві посилається на порушення банком строків позовної давності. Однак прохальна частина відзиву безпосередньо не містить в собі клопотання про застосування строків позовної давності, а лише зазначає власну точку зору в тексті відзиву. Звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності, разом із тим, до заяви про перегляд заочного рішення суду останнім додано документ, що прямо спростовує його ж позицію та підтверджує позицію позивача, а саме - заяву АТ «Родовід Банк» з вимогами про погашення заборгованості від 03 лютого 2011 року. Також зауважує, що зобов`язання з повного погашення кредиту в строк до 26 грудня 2014 р. за умовами кредитного договору включно, встановлено як основне, при цьому позичальнику було надано право погашати кредит і поза графіком. З урахуванням того, що Заява АТ «Родовід Банк» з вимогами про погашення заборгованості (що передбачає зміну строків виконання зобов`язання) датована 03 лютого 2011 року, а з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості Банк звернувся ще 19 вересня 2013 року (як зазначає сам відповідач), встановлений законом строк на звернення з вимогами до позичальника Банком не пропущений. Відповідач зазначає про те, що Банком нібито не надано повного розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] , а наданий до позовної заяви «так званий розрахунок заборгованості» не є ґрунтовним та прозорим. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки наданий розрахунок містить всі необхідні реквізити, як то: формули, суми, періоди, дати прострочення, та відображає методику обчислення сум заборгованості. Разом із тим, стан основного боргу за тілом та процентами відображено у Виписках по особовому рахунку клієнта, наданих до позову. Відповідач не надає власного, вірного на його думку розрахунку чи контррозрахунку, який спростовував би наведені позивачем дані і обчислення, здійснені Банком та надані до позовної заяви. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що під час укладення Кредитного договору №158/АА-015.07.2 від 26 грудня 2007 р. відповідач отримав примірник Договору та додатків до нього, які містять детальний опис наданої послуги. Відповідно до умов Кредитного договору, підписання даного Договору є підтвердженням факту повного розуміння сторонами умов та термінології - Позичальник підтвердив, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою Банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту. Як вбачається з матеріалів справи відповідач був ознайомлений з умовами Кредитного договору, в підтвердження чого на останній сторінці договору є відповідна власноруч проставлена позичальником відмітка, а також позичальником власноруч поставлено свій підпис та дату. Тому вважає, що відповідач був всебічно і належним чином повідомлений про всі істотні умови Кредитного договору та надав свою письмову згоду на його підписання 26 грудня 2007 року. Посилаючись на вказані обставини, вважає, що банком дотримано всіх норм чинного законодавства під час укладення кредитного договору, а тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. ІІ а.с.195-200). 10 вересня 2018 року у зв`язку з неможливістю проведення відеоконференції, оскільки Подільський районний суд м. Києва не вийшов на зв`язок, в підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 27 вересня 2018 року. 27 вересня 2018 року у зв`язку з неможливістю проведення відеоконференції, оскільки Подільський районний суд м. Києва не вийшов на зв`язок, підготовче засідання протокольною ухвалою суду відкладено до 31 жовтня 2018 року. 31 жовтня 2018 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді цивільної справи №591/5815/18, провадження №2/591/2801/18 за позовом [PERSON] до Сумського державного педагогічного університету ім. А.С.Макаренка про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розгляд підготовчого засідання відкладено до 14 грудня 2018 року. 14 грудня 2018 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми закрито підготовче провадження, призначено дану справу для розгляду по суті на 20 лютого 2019 року, вирішено витребувати у Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» оригінал кредитного договору № 159/АА-0.15.07.2 від 26 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 20 лютого 2019 року у зв`язку з неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 24 квітня 2019 року. 24 квітня 2019 року у зв`язку з тим, що не виконана ухвала, якою витребовувались докази по справі, протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 15 липня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як процесуального правонаступника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк». 15 липня 2019 року у зв`язку з залученням процесуального правонаступника позивача та направленням копії ухали учасникам справи, протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 15 серпня 2029 року. 15 серпня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 27 листопада 2019 року. 27 листопада 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача надати матеріали справи для ознайомлення, протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 16 січня 2020 року о 10 год. 00 хв.. В даному судовому засіданні представник позивача Павленко А.А. позов підтримав у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні посили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачі повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, але до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши думку учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 158/АА-015.07.2 (далі - кредитний договір), згідно з яким позивач відкрив відповідачці [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17 426,00 доларів США строком по 26 грудня 2014 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля (т. ІІІ а.с.176-179). Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором є застава автомобіля марки Ford модель Focus, рік випуску 2007, колір чорний, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] згідно з договором застави транспортного засобу № 158/АА-015.07.2-3, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Клопотовою Л.В. 26 грудня 2007 року за реєстровим № 4940 (т. І а. с. 9-10). Відповідно до п.п. 3.1,3.2 кредитного договору відповідачка [PERSON] зобов`язалася щомісячно до 10-го числа ( включно) кожного календарного місяця, частково погашати суму заборгованості за кредитом в сумі 208,00 доларів США та сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом. Пунктом п.5.2 кредитного договору передбачено, що у разі недотримання відповідачем умов кредитного договору банк має право вимагати його дострокового розірвання, повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих процентів, відшкодування збитків, заподіяних позивачу внаслідок невиконання або неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № 158/АА-015.07.2-3 від 26 грудня 2007 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Згідно з п.3.9 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, відповідач зобов`язаний сплатити заявнику за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5 кредитного договору від суми простроченого платежу. Поручителями згідно договору поруки № 158/АА-015.07.2-П/1 від 26 грудня 2007 року виступила [PERSON] , та згідно договору поруки № 158/АА-015.07.2-П/1 від 26 грудня 2007 року виступив [PERSON] , які згідно з умовами п.1.3. договорів беруть на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник (т. І а.с. 11-13, 14-16). [PERSON] не виконала зобов`язання по поверненню кредиту і відсотків у строки визначені договором, у зв`язку з чим за твердженням позивача станом на 03 вересня 2013 року заборгованість по кредитному договору № 158/АА-015.07.2 складає: 1 178 223,13 грн., в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 3515,52 доларів США, сума заборгованості за процентами - 114,96 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом - 8789,6 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами -2615,6 доларів США; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом: 92987,49 доларів США сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом: 23369,65 доларів США Загальна-сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості: 116357.14 доларів США. Сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту: 477,22 доларів США. Сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту: 119,96 доларів США. Загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості: 597,18 доларів США. Сума заборгованості за комісією: 278,56 грн., сума простроченої заборгованості за комісією: 11107,44 грн., сума пені за несвоєчасне погашення комісії по кредиту: 112461,36, сума трьох процентів річних від суми простроченої комісії по кредиту:577,17 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на дату розрахунки : 131990, 00 доларів США та 124424,54 грн. (т. І а.с.5-8). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею) та порукою, що передбачено ст. 546 ЦК України. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором. У відповідності до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Ст.ст. 589-590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється з рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 334/1746/15-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 26 грудня 2007 року. Приєднаний до позову розрахунок заборгованості містить розрахунок пені та трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом. Тоді як детального розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, нарахованими процентами, які не визнаються відповідачкою [PERSON] , суду не надано. Посилання у відповіді на відзив представником позивача як на підтвердження стану основного боргу за тілом та процентами на Виписки по особовому рахунку клієнта, які нібито надані до позову, не підтверджуються матеріалами справи, на що неодноразово судом зверталося увагу представникам позивача. Без надання детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обгрунтоване рішення. Також відсутність такого розрахунку позбавляє можливості встановити обставини та оцінити докази, які їх підтверджують, при розгляді заявленої стороною відповідача [PERSON] заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення заявленої в позовній заяві заборгованості, що є його процесуальним обов`язком, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави, з огляду на недоведеність суми заборгованості за кредитним договором, в забезпечення зобов`язань по якому укладений договір застави транспортного засобу. За таких обставин наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного, 12, 13, 76-81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed