Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

ПАТ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором в сумі 4025,78 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 16.11.16р. становить 104 710,54 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № LVH9A800000791, згідно умов якого банком було надано останньому кредит в сумі 7216,92 доларів США на термін до 18.09.2013р. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 19.09.08 р. було укладено договір поруки, згідно якого останній, як поручитель , на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання [PERSON] у повному обсязі. Проте [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 16.11.2016р. становить 4025,78 доларів США. Зважаючи на викладене, просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, зіславшись на мотиви, викладенні в письмових запереченнях , що долучені до матеріалів справи. А саме зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду. Крім того, вважає, що не підлягають до задоволення вимоги до поручителя [PERSON], оскільки з врахуванням вимог ст. 559 ЦК України, дія договору поруки припинена у зв'язку із зміною зобов'язань в договорі без згоди поручителя. Від відповідача [PERSON] в адресу суду поступила заява про застосування строківпозовної давності та клопотання про розгляд справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № LVH9A800000791 згідно умов якого банком було надано останньому кредит в сумі 7 216,92 доларів США на термін до 18.09.2013р. З умов кредитного договору вбачається, що відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування на умовах, визначених даним договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань по договору, в останнього виникла заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості по договору № LVH9A800000791 від 19.09.2008 року, загальна сума такої по кредиту станом на 30.09.2016р. становить 4025,06 доларів США. При цьому останній платіж [PERSON] був здійснений в погашення кредиту в 2011 році. Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Як уже зазначалось, останній платіж по кредиту відповідачем [PERSON] був здійснений в 2011 році. З наведеного випливає, що при відсутності платежу в зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином позивач не врахував строків позовної давності і звернувся з позовом до суду лише 06.02.2017р. А частиною 4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором слід відмовити , у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Окрім того, як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 19.09.2008 року було укладено договір поруки, згідно якого останній, як поручитель , на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання [PERSON] у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як встановлено, в липні 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно умов якої збільшено термін користування кредитом та змінено окремі відсоткові ставки, тим самим збільшено відповідальність у разі застосування штрафних санкцій. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 559 ЦК України, те що відповідач [PERSON] даної угоди не підписував, згоди на зміну зобов'язання не давав, а відтак порука вважається припиненою з моменту укладання додаткової угоди. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в частині задоволення вимог до поручителя слід відмовити у зв'язку з припиненням поруки.

Outcome: dismissed