Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач 10.02.2020 звернулася до суду з указаним позовом та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований відповідач, який протягом п`яти років за місцем реєстрації без поважних причин не проживає, не сплачує комунальні та інші платежі, будь-якої домовленості між сторонами про збереження житла за відповідачем на час його відсутності не встановлено, за власним бажанням відповідач знятися з реєстрації не бажає, у зв`язку із чим, позивач вимушена звернутися до суду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.32). Представник третьої особи, Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.31). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив (а.с.20-21, 22, 29, 30). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 30.11.1999 (а.с.5). Згідно з довідкою виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.01.2020 № 25 (а.с.6), за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (а.с.6), відповідач по справі, який, відповідно до довідки виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.01.2020 № 26 (а.с.7), за вказаною адресою не проживає на протязі 5 років. При цьому суд враховує, що розбіжності у назві [ADDRESS], зумовлені перекладом з російської на українську мову, що також підтверджується листом Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.04.2020, згідно з яким, житловий будинок в [ADDRESS] , це той самий будинок, що і за адресою: [ADDRESS] не здійснювалося. У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач за місцем своєї реєстрації не з`являється та добровільно не бажає її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачем, щодо збереження за ним житлової площі на час його не проживання в будинку позивача не існує, позивач вимушена самостійно сплачувати комунальні платежі за нього, що негативно впливає на її матеріальний стан, та не дозволяє розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, значно обмежуються її законні права користування та розпорядження власністю. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві приватної власності майном, у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Крім цього, відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідач своїми діями порушує законні права та інтереси позивача, то згідно з ст. 391 ЦПК України, позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідач не проживає без поважних причин понад 5 років у будинку за вищевказаною адресою, який належить на праві приватної власності позивачу, не сплачує комунальні та інші платежі, будь-якої домовленості між сторонами про збереження житла за відповідачем на час його відсутності не встановлено, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за вказаною адресою. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 840,80 гривень (а.с.3).

Outcome: approved