Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON]\~\~ про стягнення заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що позов визнають частково. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 22.07.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 24994,86 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00% на рік на суму задишку заборгованості за кредитом. Представником позивача подано пояснення по справі, в яких зазначено, що відповідно до укладеної [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.07.2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 24 994,86 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку , починаючи з 1 по 25 числа кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана [PERSON] угода разом з запропонованими ПАТ КБ ПриватБанк Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір , підтверджується підписом у заяві. Відповідач маючи невиконане кредитне зобовязання за яким ним неодноразово порушені строки та порядок погашення заборгованості з метою створення сприятливих умов для виконання зобовязань по даному кредитному договору підписав [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості. Загальна сума заборгованості і після підписання договору реструктуризації складала 27474,86 грн. з урахуванням суми першого внеску в розмірі 2480 грн. [PERSON] угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 22.07.2016 року по 31.07.2017 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, 13% річних порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості щомісячними платежами 2232,47 грн., а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту в розмірі загальної суми заборгованості. Ознайомившись з умовами [PERSON] угоди до її підписання відповідач отримав повну інформацію про умови договору та власноруч підписав [PERSON] угоду про реструктуризацію і відповідно відповідач розумів, що повторно кредитні кошти банком не видаються, а здійснюється реструктуризація вже існуючої заборгованості за кредитним договором. Отже, відносно підписаної [PERSON] угоди клієнт виявив бажання на проведення реструктуризації вже існуючої заборгованості. Представник позивача в поясненнях зазначає, що з матеріалів справи не вбачається , а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. В розрахунку заборгованості, в колонці під назвою сума комісії та пені фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Так, 30.09.2014 року Наказом СП-2014-6951966 від 30.09.2014 року внесено зміни до умов договору, а саме з 01.10.2014 року у разі виникнення прострочених зобовязань за договором реструктуризації банком нараховується пеня, розмір якої складає 4% від суми заборгованості за кредитом, таким чином банк просить стягнути пеню у розмірі 3237,45 грн. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині незнання наявності та суми заборгованості являються необгрунтованими. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором, тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача подала заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що 22.07.2016 року [PERSON] підписала з позивачем [PERSON] угоду, погодившись на пропозицію банку про реструктуризацію боргу по кредитному договору від 02.01.2014 року на суму 24 994,86 грн. Дані кошти були перераховані банком із її кредитного рахунка на інший картковий рахунок, відкритий за [PERSON] угодою на реструктуризацію, тобто наручно жодних коштів від позивача не отримувала та ними не користувалась фактично, графіка погашення заборгованості до генеральної угоди надано не було, так як не було надано Умов та правил банку, про які вказує позивач в позовній заяві і які долучені ним до матеріалів справи, про них відповідач дізналася лиш отримавши пакет документів із суду із ухвалою про відкриття провадження у справі, жодних підписів на таких Умовах і правилах відповідач не ставила, з їх змістом ознайомлена не була. Крім того, доводи банку про нездійснення нею платежів, де згідно розрахунку заборгованості вказано лиш погашення на суму 1761,50 грн., є оманливими та такими, що вводять суд в оману. Відповідно до збережених квитанцій, які долучені до матеріалів справи, відповідач щомісячно відповідно до домовленості з банком вносила на рахунок банку платежі. Під час чергового погашення боргу у квітні 2017 року, коли працівники банку в усній формі повідомили відповідача, про те що подано позов до суду, вона відмовилась в подальшому проводити оплату. Відповідач в запереченні зазначає, що її про нібито наявну заборгованість перед банком вже по реструктуризованому боргу ніхто ні усно ні письмово не повідомляв, як і не надавалось розяснень чи розрахунків, чому частина сплачених нею коштів йшла не на погашення боргу, а на штрафні санкції, про які їй нічого відомо не було. Попереднього досудового врегулювання спору з боку банку не було, жодної офіційної письмової вимоги про наявність заборгованості та її термінову виплату їй від банку не надходило. Згідно квитанцій, відповідачем за період дії [PERSON] угоди від 22.07.2016 року було виплачено 12521,89 грн. та 2480,00 грн. в день підписання угоди. Враховуючи те, що щомісячні платежі на погашення кредиту нею вносились, про наявну на думку банку прострочку їй нічого не було відомо, позивачем у позові та розрахунках, долучених до матеріалів справи не доведено належним чином яким саме днем вважається 32-й день прострочення, з якого слід рахувати чи виплачувати штрафні санкції та відповідно на яку саме суму заборгованості нараховувались відсотки та штрафні санкції, якщо сума боргу банком вказана невірно, а відповідно до п.2.1 генеральної угоди відсотки 1,083% нараховуються на залишкову суму боргу. Разом з тим її доводи, в тому числі щодо сплати нею щомісячних платежів вчасно, є голослівними, а надані нею квитанції, отримані 30.05.2017 року в терміналі ( а.с.53-55) не підтверджують її доводів, а навпаки співпадають з поданим позивачем розрахунком поступлених платежів. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана [PERSON] угода разом з запропонованими ПАТ КБ ПриватБанк «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, про що свідчать копії Умов та правил, (Умови та правила надання банківських послуг, [PERSON] ПАТ КБ ПриватБанк), які містяться в матеріалах справи . ( а.с.5-30). Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов та правил банк має право проводити договірне списання з відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-яку іншу заборгованість, яка виникла у клієнта банку. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши відповідачу кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку в сумі 24994,86 грн. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено судом, позичальник [PERSON] неналежно виконувала взяті на себе за заявою позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором № б/н від 22.07.2016 року, станом на 22.02.2017 року (а.с. 4). Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором № б/н від 22.07.2016 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Що стосується пені, то її розмір, визначений банком одноособовим Наказом, а не сторонами договору, тому є необгрунтованою така сума 3237,45 грн. Щодо нарахованого штрафу за п.2.2. [PERSON] угоди, то представник відповідача просила застосувати ст. 551 ЦК України та зменшити таке нарахування в звязку з фінансовим станом відповідача. Тому, суд вважає за можливе зменшення штрафу до 10%, що складатиме 2195,20 грн. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що станом на 22.02.2017 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість у розмірі 52133,92 грн., яка складається з: 24 994,86 грн. - заборгованість за кредитом, 1949,59 грн. - заборгованість про процентах за користування кредитом. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості за договором №б/н від 22.07.2016 року в розмірі 52133,92 грн. підлягає до часткового задоволення, в сумі 29139 грн. 65 коп (двадцять девять тисяч сто тридцять девять гривень 65 копійок), з яких заборгованість по тілу кредиту 24994,86 грн, заборгованість по відсотках 1949,59 грн, штраф 2195,20 грн. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк витрат по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: partial