Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок, загальною площею 548,4кв.м., що знаходиться за адресою: місто Маріуполь, [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах. В обґрунтування вимог зазначено, що за кредитним договором № 014/11-155/058 від 16.03.2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 270000 доларів США. В забезпечення вказаних зобов'язань 16.03.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/11-155/058/1, предметом якого став жилий будинок, загальною площею 548,4кв.м., що знаходиться за адресою: місто Маріуполь, [ADDRESS], що належить [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, позивач просить суд у рахунок погашення суми боргу, яка станом на 17.01.2012 року складає 329769,99 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах. Також просять стягнути сплачений судовий збір при подачі позову у сумі 3219 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка та її представники у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, наполягав на їх задоволенні. Наголошував, що позичальник тривалий час не виконує умови кредитного договору та не повертає отримані кошти. Відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного договору іпотеки № 014/11-155/058/1 від 16.03.2007 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» має право звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], про що їй надсилалася вимога, яка була залишена останньою без задоволення. Представники відповідачки [PERSON] у судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, в зв'язку з тим, що порушена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, а також зазначені вимоги раніше були предметом судового розгляду за результатом якого було відмовлено в їх задоволенні. Дані твердження підтверджуються рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.06.2011 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30.12.2011 року. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 16.03.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/11-155/058 на суму 270000,00 доларів США зі сплатою 12% річних за користування кредитом щомісячними платежами на погашення кредиту та сплати відсотків строком до 15.03.2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.03.2007р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого остання виступила майновим поручителем за кредитним договором, передавши в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS] в місті Маріуполі загальною площею 548,4кв.м. Договором іпотеки № 014/11-155/058/1 від 16.03.2007 року передбачені наступні умови. В п.1.1 передбачений обов'язок іпотекодавця, як майнового поручителя боржника (в межах вартості предмету іпотеки), повернути іпотекодержателю до 15.03.2017 року заборгованість по кредиту в розмірі 270000,00 доларів США, відсотки за користування ним, комісійну винагороду, сплатити неустойку, а також відшкодувати всі збитки. В п.6.2 передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов'язання, який зазначено у кредитному договорі, у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту. В п.6.1 передбачено, що у разі порушення боргового зобов'язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Відповідно до положень ст.526, ст.590 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з роз'ясненнями наданими в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки) належить виключно позивачеві. (ч.1 ст.20 ЦК, ст.3, ст.4 ЦПК) Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. Згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 липня 2014 року встановлено невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором від 16.03.2007 року та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість станом на 17.01.2012 року по кредиту в розмірі 229500 доларів США, по відсоткам в розмірі 101337,06 доларів США, пеню в розмірі 101337,43 гривень та відшкодування витрат на плату судового збору в сумі 9064,2 гривень. Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 липня 2014 року встановлено невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором від 16.03.2007 року, встановлено розмір заборгованості за вказаним договором у сумі 229500 доларів США, по відсоткам в розмірі 101337,06 доларів США, пеню в розмірі 101337, 43 гривень, то вказані обставини доказуванню не підлягають, а на підставі ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № 014/11-155/058/1 від 16.03.2007 року підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.ст. 12, 33, 39, 40 вказаного Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved