Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобовязання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31 грудня 2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 83533,42 гривень, яка складається із наступного: 5367,68 гривень заборгованість за кредитом, 69708,09 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4003,68 гривень заборгованість з пені та комісії за користування кредитом і штрафи: 500,00 гривень фіксована частина та 3953,97 гривень процентна складова. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83533,42 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду заяву про застосування строків позовної давної, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Згідно ч.1\~ст.\~629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.\~526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5-6). Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт (а.с.7-30). Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобовязання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31 грудня 2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 83533,42 гривень, яка складається із наступного: 5367,68 гривень заборгованість за кредитом, 69708,09 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4003,68 гривень заборгованість з пені та комісії за користування кредитом і штрафи: 500,00 гривень фіксована частина та 3953,97 гривень процентна складова (а.с.3-4). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній раз сума в розмірі 300,00 грн. на погашення наданого кредиту була внесена на рахунок відповідача 25 жовтня 2013 року, а з даним позовом банк звернувся до суду 22 лютого 2017 року. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. \~ \~ \~ \~Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Проте доказів того, що відповідачем [PERSON] було вчинено будь-які дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, відповідачем не надано, а судом не здобуто. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed