Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Подано позов [PERSON], в якому позивач просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 30 серпня 2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб виконкомом Меліоративнівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. 25 жовтня 2004 року шлюб між сторонами розірвано, але з березня 2005 року вони відновили стосунки. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Спільне життя позивача та відповідача не склалося та з вересня 2007 року, вони припинили стосунки. Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2007 року, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, але добровільно рішення суду не виконує. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, звільнивши від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, призначивши іспитовий строк один рік. 12 листопада 2015 року відповідач надав позивачу нотаріально завірену заяву про відмову від виховання та утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. З вересня 2007 року відповідач проживає окремо та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, а тому позивач вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно сина. До судового засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву, в якій позов підтримала та просила його розглянути за відсутності позивача. Відповідач до суду не з'явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив проводити його розгляд за відсутності сторін. Представники Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрацій Дніпропетровської області та Органу опіки та піклування Меліоративнівської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 30 серпня 2003 року по 25 жовтня 2004 року /а.с. 6/. [INFO] народився [PERSON] /а.с.6/, батьком якого значиться відповідач, матір`ю - позивач. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2007 року, відповідач зобов'язаний до сплати на користь позивача на утримання [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2007 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.11/. 11 січня 2013 року Виконавчим комітетом Меліоративнівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON] /а.с.7/. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, звільнено відповідача від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком один рік /а.с. 9/. 19 листопада 2015 року відповідач надав нотаріально засвідчену заяву, в якій зазначив, що відмовляється від виховання та утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO] /а.с.10/. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Доказів на підтвердження поважності причин, які перешкоджали відповідачу належним чином виконувати батьківські обов'язки, сплачувати аліментні зобов'язання, надавати піклування та турботу дитині, спілкуватися з нею матеріали справи не містять, відповідачем не надано. Таким чином, оскільки сторонами визнано та матеріалами справи підтверджено факт того, що відповідач маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає інтересам малолітньої дитини. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивач сплатила судовий збір при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved