Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі також позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), посилаючись на те, що 21.07.2005 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які розміщені на сайті позивача, складає між ним і банком договір, про свідчить підпис відповідача у заяві. Оскільки відповідач не здійснює щомісячне погашення кредитної заборгованості, позивач зазначив, що за відповідачем утворилась заборгованість станом на 30.06.2015 р. в сумі 9906,30 грн., з яких: 3075,87 грн. заборгованість по кредиту; 5882,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 447,92 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на вищенаведене обґрунтування позову та приписи статей 526, 527, 530, 634, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9906,30 грн. за кредитним договором № б/н від 21.07.2005 р. Представник позивача в судові засідання, які проводились у цій справі не зявився. У своїх заявах просив розглядати справу за відсутності представника (а.с.20, 62, 82, 151, 162). Судом визначалась обовязкова явка представника позивача (а.с.33-34). Проте вказану ухвалу суду, позивачем було проігноровано. Зважаючи на попередні заяви представників позивача про розгляд справи у їх відсутність та їх інформованість про час та місце розгляду справи і те, що від них заяв про відкликання позову не надходило, а також враховуючи строки розгляду справи, суд вирішив розглянути цю справу сьогодні, без участі представника позивача. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи, що відповідач не отримував картку та кредит в сумі 3800 грн. У заяві позичальника немає підпису відповідача. Банку були відомі анкетні дані відповідача, оскільки остання раніше оформлювала у цьому банку іпотечний кредит і тому хтось міг використати ці дані при оформленні кредитної картки, яку відповідач не отримувала. Оскільки підписи у анкеті позивальника відрізняються від підписів відповідача, представник клопотав про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 16.10.2015 р. було призначено судову почеркознавчу експертизу у цій справі на дослідження якої направлено оригінал заяви позичальника від 21.07.2005 р. (а.с.86-87). Ухвалою суду від 11.02.2016 р. запропоновано позивачу ознайомитись з матеріалами експертизи та подати додаткові пояснення (а.с.140). Представник позивача ознайомився з матеріалами експертизи 26.02.2016 р., проте пояснень не подав, та в подальшому наполягав на своїх вимогах (а.с.143). Дослідивши матеріали справи, висновок судово-почеркознавчої експертизи, вислухавши пояснення представника відповідача та врахувавши письмові пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що даний позов необґрунтований і задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно висновку експерта № 99 від 27.01.2016 р., який виконаний експертом Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з урахуванням пояснень експерта, підписи від імені [PERSON] в графах «Клієнт» та «Підпис клієнта» в оригіналі заяви позичальника від 21.07.2005 р., виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.131-139, 158). Згідно статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог частини 3 статті 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Висновок судово-почеркознавчої експертизи у суду не викликає сумнівів у його достовірності, оскільки він не протирічіть іншим даним, які встановлені в судовому засіданні під час розгляду даної справи та не спростовані будь-якими іншими доказами, наданими сторонами. В силу статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України - договір є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В силу статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Угодами є вольові акти поведінки людей, при цьому вольовий характер угод виявляється у тому, що сторони, укладаючи угоду, мають намір досягнути певного правового результату. Внутрішнє бажання особи укласти ту чи іншу угоду й тим самим досягнути певного правового результату іменується волею. Однак наявність внутрішньої волі особи недостатньо для укладання угоди. Зовнішнє вираження внутрішнього бажання особи є волевиявлення. Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що підпис в договорі від 21.07.2005 р. виконаний не відповідачем [PERSON], що в свою чергу свідчить відсутність її волевиявлення на укладення даного договору та невідповідність вимогам статтям 203, 1051 ЦК України. Зазначена обставина спростовує доводи позивача про те, що договір позики між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений та грошові кошти були передані позичальнику. Позивачем не надано суду безперечних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у звязку з чим відмовляє позивачу у задоволенні позову, так як відповідач не підписувала кредитний договір, та позивач не надав суду доказів про те що саме [PERSON] отримувала у банку кредитну картку з грошовими коштами у сумі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до статей 79, 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на залучення експерта в сумі 2250 грн. 24 коп. (а.с.126). На підставі викладено та відповідно до статей 11, 203, 207, 215, 626, 1051, 1054 ЦК України,

Outcome: approved