Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

ПАТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором карткового рахунку заборгованості в сумі 5910,22 грн., в подальшому збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 15.05.2015 року у розмірі 6735 грн. 21 коп., а саме: заборгованість за кредитом 2803,22 грн., пеня від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кредитом 1907,27 грн., інфляційні витрати 1743,57 грн.; 3% річних від простроченої суми 281,15 грн. Позивач свої збільшені вимоги мотивує тим, що 28.08.2009 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Сумське відділення № 18 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 09768 про відкриття працівнику карткового рахунку для платіжної картки та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. В подальшому, 04.03.2010 року між Банком та клієнтом було укладений додатковий договір № 09768/1 до договору № 09768 від 28.08.2009 року відповідно до якого було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 5000 грн., строк дії кредитної лінії було встановлено на період дії БПК, при перевипуску БПК кредитна лінія відновлюється, з моменту подання клієнтом заяви на звільнення встановлений ліміт кредиту скасовується. Згідно договору процентна ставка за користування кредиту встановлюється в розмірі 12% річних (при погашенні кредиту та процентів за користування кредитом до 25 числа місяця наступного за звітним) в іншому випадку плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 13% річних, а у разі перевищення витратного ліміту у розмірі 24% річних. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, після звільнення заборгованість не погасила, позивач просить позов задовольнити (а.с. 3-4, 72-73). В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягнути заборгованість у розмірі 6735 грн. 21 коп. та судовий збір. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення, при цьому пояснила, що вважає, що дія договору, укладеного між нею та Банком, припинилася наступного дня після її звільнення з роботи, тобто 17.05.2012 року, коли був закритий рахунок по БПК, після цього з нею не уклався новий договір або договір реструктуризації боргу, а тому відповідач вважає, що претензії з усіх питань при звільненні були врегульовані. Вважає, що Умови про надання споживчого кредиту фізичним особам вона не підписувала, і відсутні докази того, що ці Умови діяли на момент підписання договору у 2009 році саме в тій редакції. Також просить застосувати спеціальну позовну давність один рік до вимог про нарахування їй пені, та просить зменшити розмір неустойки в звязку з обставинами, що мають істотне значення. Крім того, відповідач вказує, що між сторонами не було домовленості про збільшення строку позовної давності, а тому вважає, що до основної вимоги взагалі сплив строк позовної давності, і просить за вказаною відставною у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до укладеного договору від 28.08.2009 року та додаткового договору від 04.03.2010 року, [PERSON] отримала кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним (а.с. 5-21). Вказані обставини відповідачем [PERSON] не заперечувались. За умовами п. 7.2.1 додаткового договору №1 від 04.03.2010 року, процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 12% річних (при погашенні кредиту та процентів за користування кредитом до 25 числа місяця наступного за звітним), в іншому випадку плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 13% річних, а п. 7.2.2 передбачено проценти за перевищення витрат ліміту в розмірі 24% річних (а.с.11). Відповідно до п. 6.1.2 розділу 6 Договору та п.п. 7.2.1., 7.2.2 Додаткового договору №1 від 04.03.2010 року Позичальник зобовязується сплачувати банку грошові кошти у вигляді процентів за користування кредитом, інших сум платежів, що підлягають сплаті згідно з Тарифом та умовами договору. Судом встановлено, що на день звільнення відповідача [PERSON] з роботи на 17.05.2012 року у неї залишилась непогашена заборгованість по кредиту у сумі 3867,22 грн. (а.с.26). Наявність заборгованості за кредитом на день звільнення у вказаній сумі відповідач підтвердила. При цьому посилання відповідача на те, що після звільнення з нею не був укладений додатковий договір або договір про реструктуризацію боргу, а тому претензії з усіх питань були врегульовані і дія договору припинилась суд вважає необґрунтованими, з таких підстав. По-перше, відповідач протягом всього часу дії договору, а також і після звільнення борг визнавала, про що свідчать її письмові розписки від 08.07.2014 року, від 11.02.2015 року (а.с. 96, 96), а також часткове погашення відповідачем боргу і після звільнення її з роботи 17.05.2012 року в сумі 1132,69 грн., 08.08.2012 року в сумі 163,58 грн., а також періодично у 2013 році та 2014 році сумами по 100 грн. та по 50 грн. (а.с.75), і декілька останніх проплат, направлених на погашення основної суми боргу, сумами по 100 грн., зроблено відповідачем вже після предявлення до неї позову у квітні, травні та червні 2015 року (а.с.67, 97). По-друге, відповідно до п.11.1 Договору про відкриття працівника ВАТ «Ощадбанк» карткового рахунку, у разі звільнення клієнта з банку всі БПК заносяться в стоп-лист, завершення розрахунків здійснюється згідно п. 11.1.1 або п. 11.1.3. Згідно п. 11.1.1 при подачі заяви на закриття Картрахунку всі БПК заносять в стоп-лист та в залишок коштів повертається Клієнту, а картрахунок закривається за таких умов: при поверненні БПК після закінчення 30 днів з моменту повернення БПК Державеля в банку та за умови врегулювання претензій з усіх питань (а.с.8). Як вказує представника Банку, та підтвердила в судовому засіданні сама відповідач, станом на день звільнення борг відповідача за кредитом залишився непогашеним, тобто претензії не були врегульовані. За вказаних обставин, твердження відповідача про те, що розрахунки з Банком по її картрахунку були завершені і договір припинив свою дію не підтверджуються доказами у справі. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Так як відповідачем \~[PERSON] умови договору не виконувались, то станом на 15.05.2015 заборгованість за кредитом скала 2803 грн. 22 коп. (а.с.74-75), При цьому суд приймає до уваги пояснення відповідача, що 06 червня 2015 року вона внесла на погашення кредиту суму 100 грн., в звязку з чим зменшилась сума заборгованості за кредитом до 2703,22 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, божник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо інфляційних витрат в сумі 1743 грн. 57 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 281 грн. 15 коп., оскільки така відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання прямо передбачена законом ст. 625 ЦК України. Водночас, суд вважає необґрунтованою суму нарахованої Банком пені (неустойки), виходячи з наступного. З розрахунку пені вбачається, що банк нарахував пеню за весь період прострочення виконання грошового зобовязання, починаючи з 01.09.2012 року у сумі 1907,27 грн. (а.с.76). Однак, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу відповідача щодо застосування спеціальної позовної давності один рік до вимог про стягнення пені. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач заявила про зменшення розміру неустойки (пені), при цьому вона посилається на скрутне матеріальне становище, відсутність роботи, тяжку хворобу її матері і необхідність постійного догляду за нею. Так, з розрахунку вбачається, що Банком нарахована пеня у розмірі 1907,27 грн. грн. (а.с. 76). Суд вважає, що такий розмір пені значно перевищує розмір збитків, понесених Банком в звязку з несвоєчасним погашенням кредиту, а також враховуючи інші обставини справи: майновий стан відповідача, відсутність роботи, тяжку хворобу її матері і необхідність постійного догляду за нею, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до 200 грн., що є співмірним з сумою заборгованості по кредиту. Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем загального трирічного строку позовної давності, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідач здійснювала часткове погашення кредиту, і вказані дії свідчать про визнання нею боргу, а тому перебіг позовної давності переривався і починався заново. Тому суд вважає, що позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності відносно основних вимог. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач в повній мірі не виконала свої зобов'язання за договором, укладеним між сторонами,та визнавав борг внесенням окремих платежів, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 4 927,94 грн., що складається: з заборгованості по тілу кредиту в сумі 2703,22 грн., пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 200 грн., інфляційних витрат в сумі 1743,57 грн., 3% річних від простроченої суми 281, 15 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial