Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач 04.12.2013 року звернувся до суду з позовною заявою та просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 25.02.1995 року сторони по справі зареєстрували шлюб у виконкомі Вільненської сільської Ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. Від вказаного шлюбу відповідач народила сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Сторони разом не проживають з 02.06.2013 року, з того ж часу відповідач перестала надавати матеріальну допомогу на утримання сина, чим поставила позивача в скрутне матеріальне становище. Також, позивач вказував, що відповідач є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобов'язань не має, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач по справі - [PERSON] до суду повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про виклик її до суду на 14.01.2014 року та на 11.02.2014 року, які вона отримала 04.01.2014 року та 21.01.2014 року відповідно (а.с.20,21) про причини неявки суду не повідомила. Відповідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, який в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 25.02.1995 року, виконкомом Вільненської сільської Ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], матір'ю якого є відповідач по справі, про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 4). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем по справі та знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою № 417 виданою виконкомом Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 01.12.2013 року (а.с.6). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], між сторонами досягнуто не було. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що відповідач є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобов'язань не має, тобто зобов'язана та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки до суду не з'явилася та доказів протилежного не надала, тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04.12.2013 року. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору та у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved