Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач 02 жовтня 2019 року звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 63 330 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без урахування податків та інших обов`язкових платежів та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він 26 листопада 2004 року був прийнятий слюсарем з ремонту парогазотурбінного устаткування четвертого розряду групи з ремонту допоміжного турбінного устаткування цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 291 к від 26.11.2004р. 11 жовтня 2005 року його було переведено машиністом крана (кранівником) п`ятого розряду цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу № 248-к від і 11.10.2005р. 01 вересня 2007 року [PERSON] було переведено в Теплоелектроцентраль-1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1 будівель і споруд машиністом крана (кранівником) п`ятого розряду згідно наказу № 311 -к від 31.08.2007р. 04 вересня 2015 року цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд перейменовано на цех з ремонту тепломеханічного устаткування згідно наказу № 353 від 04.09.2015р. 20.11.2018 року він був звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 653-к від 20.11.2018 р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2019 року у справі № 462/1317/19 за позовною заявою [PERSON] до Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недонарахованої заробітної плати його позов було задоволено, вирішено стягнути з відповідача на його користь 36 649,00 грн. недорахованої заробітної плати та 43 080,30 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Вищевказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем його трудового права, зокрема, невиплати заробітної плати станом на день звільнення - 20.11.2018 року. 16.07.2019 року відповідачем було сплачено [PERSON] недораховану заробітну плату у сумі 36 649,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати у сумі 43080,30 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Оскільки відповідач у день звільнення позивача не здійснив всіх розрахунків, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2018 року по 16.07.2019 року. Відповідно до розрахунку позивача середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати після його звільнення складає 63 330, 80 грн. = 49,40 грн. (середньогодинна заробітна плата) X 1282 (кількість робочих годин, за весь час затримки розрахунку). За наведеного, просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами, зазначивши, що за спірний період (з 01.01.2010 року по вересень 2015 року включно) заробітна плата та додаткові виплати позивача становили 152778,96 грн. згідно розрахункових листків. Спір у справі № 462/1317/19 виник внаслідок того, що у формулу розрахунку заробітної плати було закладено нижчий розмір мінімальної заробітної плати, ніж було передбачено Законами України «Про державний бюджет України». Таким чином, згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25.04.2019 року по справі №462/1317/19, позивачу було виплачено дану різницю по мінімальній заробітній платі. Відтак різниця недонарахованої заробітної плати (згідно рішення суду) становить 20% від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати. Просить застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] .. Зазначає, що дана позиція повністю узгоджується із позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі за № 6-113цс16. При розгляді справи також просить врахувати, що відповідач - ЛМКП «Львівтеплоенерго», є комунальним теплопостачальним підприємством, що має стратегічне значення, особливо в опалювальний період. Непомірні фінансові навантаження, спричиненні позовами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, можуть призвести до банкрутства підприємства. Важають, що позивач свідомо умисно, користуючись відсутністю термінів позовної давності для справ щодо стягнення заробітної плати, затягував час звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 13.11.2019 року представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що покликання відповідача на те, що позивачем умисно затягувався час звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованим і недоцільним, так як відповідач з 18.11.2015 року по 20.11.2018 року (день звільнення позивача з роботи), а це близько 3 рів, добровільно не вжив заходів для того, щоб виплатити позивачу належні суми. Якщо б відповідач добровільно виплатив позивачу до дня звільнення усі належні суми, то це б мінімізувало його витрати на сплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та судові витрати, пов`язані із судовим розглядом позову позивача.

Outcome: approved