Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-05 00:00:00

Позивач 06.12.2013 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Санаторія «Десна» заборгованості по заробітній платі, з врахуванням компенсації за невикористані дні відпустки, в сумі 7909 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 500 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Позовні вимоги вмотивовані тим, що в період з 26 жовтня 2001 року по 3 вересня 2013 року позивач працював у санаторії «Десна» і звільнився за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок. Моральну шкоду позивач обґрунтовує душевними стражданнями, втратою нормальних життєвих зв'язків, необхідністю відшукання додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача 06.01.2014 року, до судового засідання, подала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. /а.с.52/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання санаторій «Десна» повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання представника, не повідомлені. /а.с.47/ Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник відповідача по справі у судове засідання не з'явився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність представника санаторія «Десна», на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з трудовою книжкою позивача він дійсно в період з 26.10.2001 р. по 03.09.13 р. працював у відповідача і був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. /а.с.6/ Ці обставини підтверджуються і відповідними наказами сторони відповідача, що надані на вимогу суду по електронній пошті. /а.с.48, 49/ Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно цієї статті при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Проте, в порушення зазначених вимог розрахунок з позивачем не був проведений, адже згідно з довідкою санаторію «Десна» від 23.12.2013 року №74, надану на вимогу суду по електронній пошті /а.с.51/, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON], з врахуванням компенсації за дні невикористаної відпустки, становить 7159,52 грн. /а.с.51/ Вказана заборгованість підтверджується також даними листа Територіальної Державної інспекції з питань праці у Чернігівській області. /а.с.24/ Доказів того, що станом на день розгляду справи в суді, вказана вище заборгованість була добровільно сплачена позивачу, надано не було. З довідки санаторія «Десна» від 23 грудня 2013 року за №73 вбачається, що середньомісячний заробіток позивача за останні два місяці перед його звільненням становив 1365,54 грн, а його середньоденна заробітна плата становила 62,07 грн. /а.с.50/ За ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки між сторонами по справі був відсутній спір про розмір необхідної для виплати суми заробітної плати, то сторона відповідача зобов'язана була виплатити позивачу в день звільнення, тобто 3.09.2013 року, всі суми, що належали йому від підприємства. Отже, санаторієм «Десна» порушено трудове право позивача на своєчасне отримання заробітної плати та отримання повного розрахунку при звільненні. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З досліджених у судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що звільнення позивача відбулося 3.09.2013 року, в день звільнення розрахунок з ним не проведено, як не проведено фактичний розрахунок і на день постановлення судом рішення. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт затримки в розрахунку звільненому працівнику, то позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки, підлягають задоволенню, з дотриманням і врахуванням вимог Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Зазначений порядок (п.8) передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, як середній заробіток позивача за один день, згідно даних відповідача, становить 62,07 грн, а період затримки розрахунку повинен вираховуватись з 3 вересня 2013 року, тобто з дня звільнення, і він складає 88 робочі дні, то сторона відповідача на користь позивача повинна виплатити його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5462,16 грн (62,07х88). Згідно роз'яснень, що викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N4 від 31.03.95 р., судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом достовірно встановлений факт порушення законних прав позивача на вчасне отримання заробітної плати, а тому, враховуючи обставини справи, на користь позивача слід стягнути 500 грн у відшкодування моральної шкоди, яка на думку суду є достатньою компенсацією моральних страждань [PERSON] Судові витрати, враховуючи вимоги ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави, в частині сплати судового збору в розмірі 229,40 грн, оскільки позивач звільнений від їх сплати при подачі позову до суду, та на користь позивача в розмірі 300 грн, як компенсації витрат на правову допомогу, які він поніс на виконання договору про надання правової допомоги від 02.12.2013 року, укладеного з адвокатом [PERSON] /а.с.9-12/ За таких підстав і міркувань позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial