Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач 03.10.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком та надвірними спорудами, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого Лозівським Відділом житлово - комунального господарства 25 листопада 1997 року на підставі рішення Лозівської міської Ради народних депутатів від 29 липня 1997 року за № 389 він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім нього в даному будинку зареєстровані його сини, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], але більше чотирьох років вони в ньому не проживають, стосунки він з ними не підтримує, витрати по утриманню житла не несуть. На підставі викладеного позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком та надвірними спорудами, розташованими в [ADDRESS] 28.11.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов, але ні [PERSON] ні [PERSON] відзиву так і не надали. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданим Лозівським Відділом житлово - комунального господарства 25 листопада 1997 року на підставі рішення Лозівської міської Ради народних депутатів від 29 липня 1997 року за № 389 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS](а.с.3). В даному будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради від 27.09.2018 року (а.с.9). В 2014 році, після смерті дружини, сини покинули житловий будинок і виїхали хто куди, з позивачем не спілкуються, участі в утриманні будинку не приймають, зі слів їхніх знайомих вони працюють по найму в м. Харкові. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідачів права позивача обмежені. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного можливо зробити обґрунтований висновок про те, що відповідачі були зареєстровані як члени сім'ї власника житла, у спірному будинку вони відсутні та не проживають без поважних причин понад один рік, будь-які домовленості між відповідачами і власником житла відсутні. Отже, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved