Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно кредитного договору від 01.12.2009 року відповідачу було надано кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з тим, що взяте на себе зобов'язання Відповідач не виконує, позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість 12171,14 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій справу просив розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві (а.с.17, 22). Відповідач у судовому засіданні фактичні обставини позову визнала, зазначивши, що дійсно отримала кредитну картку Приватбанку, однак відразу її передала знайомій, яка користувалася нею. Про існування боргу вона не знала, оскільки її ніхто про це не повідомляв. Заслухавши відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що згідно кредитного договору від 01.12.2009 року відповідачу було надано кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-9). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода\~ разом з Умовами та правилами, тарифами\~ складають кредитний, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Крім іншого, розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Відповідачем фактично визнано укладання Кредитного договору. Отже, укладення Кредитного договору є обставиною, яка не підлягає доказуванню, як така обставина, що визнана сторонами у справі. Також, згідно постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13),\~ Письмова форма договору позики його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто, є доведеним як факт укладання договору, так і факт отримання грошових коштів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачував заборгованість за Кредитним договором. Таким чином своїми активними діями відповідач підтверджує наявність кредитних відносин із позивачем. \~ Судом встановлено, що відповідач,\~ належним чином не виконував взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 30.04.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 12174,14 гривень, що складається з 395,63 грн. заборгованість за кредитом, 7262,94 грн. заборгованість по процентах, 3456,8 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 555,77 грн. штраф (процентна складова)\~ (а.с.5-7 ). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки, банком надавалися кредитні кошти у вигляді встановленого ліміту, а з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається використання коштів та часткове погашення заборгованості, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення штрафу, суд дійшов до наступного. Умовами кредитного договору\~\~ передбачено застосування до відповідача пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Одночасно, пунктом 8.6. Умов і Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, визначених цим договором. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається. \~ Із представленого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивачем здійснено нарахування заборгованості за пенею та комісією у сумі 3456,8 гривень та 1055,77 гривень штрафи. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374 цс 17 від 11 жовтня 2017 року. За вказаних обставин вимога про стягнення штрафів у розмірі 1055,77 гривень (500+555,77) задоволенню не підлягає. Доводи відповідача про те, що вона кредитом не користувалася особисто, оскільки кредитну карку передала третій особі судом до уваги не приймається, оскільки кредитний договір було укладено саме із відповідачкою, вона ж отримала кредитну картку з кредитним лімітом і передавши її третій особі, розпорядилася на власний розсуд, що не позбавляє її обовязку перед банком по поверненню кредиту. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач, в порушення умов кредитного договору та в порушення ст.526 ЦК України, свої зобов'язання перед позивачем по погашенню Кредиту не виконав, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 1762 гривень судового збору (а.с.1), а відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: partial