Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Підгайцівська сільська рада Луцького району звернулася в суд із позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора, припинення речового права та витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивує тим, що Підгайцівська сільська рада являлась володільцем земельної ділянки, кадастровий номер 0722884800:03:001:6574, загальною площею 0.0132 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгайцівської сільської територіальної громади село Струмівка. В 2008 році на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 року за № 33/15 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та передачу її в оренду гр. [PERSON] . Рішенням сільської ради від 10.10.2008 року за № 34/14 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться на території Підгайцівської сільської ради та щодо передачі їх в оренду [PERSON] . В подальшому сільській раді стало відомо, що дана земельна ділянка яка належить позивачу і крім цього перебуває в оренді вибула з володіння Підгайцівської сільської ради. Зокрема, власником земельної ділянки став гр. [PERSON] внаслідок державної реєстрації та відповідної реєстраційної дії, які були здійснені державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокдастру у Волинській області та державним реєстратором Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області Данилевич Іриною Євгеніївною . При цьому, право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0722884800:03:001:6574 з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства зареєстровано за [PERSON] на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Горизонт» та на підставі рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 року за № 34/14. Крім того, згідно наданої відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області слідує, що вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі земель 28.01.2009 року за реєстраційним номером 040907600001 на підставі договору оренди, укладеного між [PERSON] та Підгайцівською сільською радою. Також зазначено, що відомості про земельну ділянку перенесено з помилкою щодо власника та користувача земельної ділянки. При цьому вказує, що згідно отриманої відповіді від ТзОВ «Горизонт» вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Горизонт» на ім`я [PERSON] та договорів на виконання робіт з землеустрою не укладався. Водночас, з рішень Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 року за № 33/15 та від 10.10.2008 року за № 34/14слідує, що рішення приймались стосовно [PERSON] , а не відповідача у справі [PERSON] . У зв`язку з чим, просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 0722884800:03:001:6574, місце розташування: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка цільове використання - для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0132 га. за [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52585347 від 10.06.2020 р. 11:21:09 державного реєстратора Данилевич Ірини Євгеніївни, Копачівська сільська рада Рожищенського району, яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку 0722884800:03:001:6574, місце розташування: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, цільове використання - для ведення особистого селянського господарства площею 0.0132 га. за [PERSON] ; припинити речове право - право власності [PERSON] на земельну ділянку 0722884800:03:001:6574, площею 0.0132 га., цільове використання - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка; витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку 0722884800:03:001:6574, місце розташування: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, площею 0.0132, цільове використання - для ведення особистого селянського господарства у власність Підгайцівської сільської ради; стягнути судові витрати у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2021 року замінено неналежного позивача державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Сокальську О.В. на належного Головне управління Держгеокадастру у Волинській області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як з`ясовано судом, в 2008 році на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 року за № 33/15 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та передачу її в оренду гр. [PERSON] (а.с. 52). Рішенням Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 року за № 34/14 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться на території Підгайцівської сільської ради та щодо передачі їх в оренду [PERSON] (а.с. 53). Разом з тим, із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку слідує, що спірна земельна ділянка з 29.10.2017 року зареєстрована за [PERSON] (а.с. 55-56). При цьому, як слідує із вказаного витягу, документом, який став підставою для виникнення права власності у [PERSON] на спірну земельну ділянку є проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 55). Згідно відповіді від 03.08.2020 року за № 29-3-0.2210-5268/2-20 Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, спірна земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі земель 28.01.2009 року за реєстраційним номером 040907600001 на підставі договору оренди, укладеного між [PERSON] та Підгайцівською сільською радою. Також зазначено, що відомості про земельну ділянку перенесено з помилкою щодо власника (користувача) земельної ділянки (а.с. 59). Згідно поземельної книги на земельну ділянку 0722884800:03:001:6574 зокрема розділу 3 (три) про право власності від 29.10.2017 року сформовано відповідачем державним кадастровим реєстратором. При цьому, власником земельної ділянки вказаний [PERSON] , а розробником документації із землеустрою ТзОВ «Горизонт». Водночас, як слідує із відповіді №14 від 02.07.2020 року, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Горизонт» на ім`я [PERSON] не складався та договорів на виконання робіт з землеустрою не укладався (а.с. 61). Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Статтею 2 Закону визначені основні принципи Державного земельного кадастру, до яких зокрема віднесено об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі та внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Статтею 9 Закону передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, є державним службовцем, який має власну печатку, формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи про них, здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей, присвоює кадастрові номери. Одним з документів у відповідності до статті 17 Закону, який створюється під час ведення Державного земельного кадастру є поземельна книга. Статтею 24 Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Статтею 26 Закону встановлено, що при відкритті поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки). У відповідності до розділу VII Закону прикінцеві та перехідні положення, зокрема пункту 4 встановлено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно їх до повноважень. В той же час, статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. З огляду на те, що у [PERSON] відсутні документи, що посвідчують його право власності на вказану земельну ділянку, а навпаки щодо вказаної земельної ділянки приймались відповідні рішення Підгайцівською сільською радою, а саме: -рішення Підгайцівської сільської ради № 33/15 від 05.09.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (а.с. 52); -рішення Підгайцівської сільської ради № 34/14 від 10.10.2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 53). З змісту вищевказаних рішень, вбачається, що вони стосуються питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передачі в оренду на 49 років вищевказаної земельної ділянки. Як слідує із матеріалів справи, на виконання вищевказаних рішень було розроблено ЗАТ НВП «Технічне бюро кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та укладений договір оренди між [PERSON] та Підгайцівською сільською радою строком на 49 років та відповідно договір зареєстрований у Луцькому РВ ДП Центр ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 28 січня 2009 року за № 040907600001 (а.с. 64-77). При цьому, з проекту землеустрою та додатків до договору оренди, а саме з плану земельної ділянки та з розділу 2 поземельної книги кадастровий план земельної ділянки вбачається, що це одна і та сама земельні ділянка. Більше того, з відповідей управління Держгеокадастру у Волинській області слідує, що відомості про земельну ділянку щодо власника земельної ділянки були перенесені в Державний земельний кадастр з помилкою щодо власника (а.с. ). Статтею 24 Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Отже, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги Підгайцівської сільської ради є підставними та слід скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 0722884800:03:001:6574, загальною площею 0.0132 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] та припинити за ним речове право на вказану земельну ділянку. Крім того, підставою для державної реєстрації державним реєстратором Копачівської сільської ради Данилевич І.Є. слугували відомості з ДЗК, серія та номер: 20512231, виданий 10.06.2020 року, видавник: Державний земельний кадастр і такі дії державного реєстратора суперечать вимогам законодавства. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Частиною першою статті 2 Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації у відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону є 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень» проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьої статті 23\~цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~передбачено», що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Як було зазначено вище, державним реєстратором на підставі ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було проведено державну реєстрацію земельної ділянки без документів, що відповідно до законодавства до 01 січня 2013 року підтверджують набуття права власності. Частиною 3 статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;\~ 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Частиною 4 ст. 3 Закону передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Статтею 28 Закону передбачено, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013 року та яким були внесені зокрема зміни до Земельного Кодексу України, зокрема у статтю 83 Земельного кодексу України, якою встановлено, що у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Як вбачається з витягу від 20.05.2020 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0004921492020 від 20.05.2020 року на земельну ділянку за кадастровим номером 0722884800:03:001:6574, документом який був підставою виникнення права власності в гр. [PERSON] є рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 року за № 34/14, яке не приймалося з цього приводу і технічної документації не складалось. У відповідності до ст. 86 Земельного Кодексу України землі які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.\~ Відтак, державним реєстратором під час прийняття рішення про державну реєстрацію не дотримано вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» в частині гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та щодо дійсності речових прав, оскільки державна реєстрація не відповідає умовам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові Великої Палати ВС від 14.11.2018 року у справі за № 183/1617/16 зроблено наступний висновок: «84.Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. 85. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.» Отже, на думку суду, враховуючи відсутність документів про право власності у [PERSON] на земельну ділянку, вимога про витребування майна від даного відповідача, який без відповідної правової підстави заволодів земельною ділянкою є правомірною і такою, що підлягає до задоволення. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Підгайцівської сільської ради є підставними та підлягають до задоволення. Частиною 2 статті 141\~ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. А тому, з відповідачів слід стягнути в рівних частинах сплачений позивачем судовий збір в розмірі 10215,00 грн., тобто з кожного по 3405,00 грн.

Outcome: approved