Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який згодом збільшили, та в якому просили звернути стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення з житлового будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що відповідно до укладеного договору № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) в розмірі 26762,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.04.2018 року. Відповідно до умов даного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та іншими витратами. З метою забезпечення щомісячних виплат між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року, відповідно до умов якого у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, банк має право здійснити стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 58,60 кв. м, житловою площею 32,00 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Оскільки відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року та станом на 03.10.2013 року має заборгованість в розмірі 32334,19 доларів США, просить звернути стягнення на майно, визначене в договорі іпотеки № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року, та виселити відповідача, його дітей та дружину. Додатково також зазначила, що відповідно до приписів ст.. 35 Закону України «Про іпотеку», ПАТ КБ «ПриватБанк» надсилав відповідачу вимогу про усунення порушення, в якій зазначив зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги та вимогу здійснити виселення, однак відповідач жодну вимогу не виконав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідачів, та відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Представник третьої особи служби у справах дітей Цюрупинської районної державної адміністрації Сучкова І. О. у вирішенні питання про задоволення позовних вимог поклалася на розсуд суду, оскільки діти були прописані в житловому будинку після складання іпотечного договору, а тому права останніх фактично порушені не будуть. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року [PERSON] отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 26762,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.04.2018 року. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію та інші витрати у встановлені строки. З метою забезпечення щомісячних виплат між сторонами було укладено договір іпотеки № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року, відповідно до умов якого у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, банк має право здійснити стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 58,60 кв. м, житловою площею 32,00 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Однак зобов'язання за кредитним договором № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року відповідачем не виконуються, ним не здійснено належного погашення заборгованості по кредиту. Розмір заборгованості станом на 03.10.2013 року становить - 32334,19 доларів США (відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.10.2012 року еквівалентно 258350,18 грн.), яка складається з наступного: 26758,06 доларів США - заборгованість за кредитом;2203,82 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 92,46 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3279,85 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до будинкової книги в спірному житловому будинку прописані [PERSON], [PERSON], та малолітні діти [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст.ст.1046- 1050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої обов'язки щодо надання кредитних коштів виконав. Проте, на час звернення позивача до суду та на теперішній час зобов'язання по кредитному договору відповідачем [PERSON] не виконувалися: не сплачувались проценти, комісія за користування кредитом, не здійснювалося повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення, що підтверджується наданим розрахунком суми заборгованості відповідача, а також копією кредитного договору № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року, копією договору іпотеки № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року. Договір № HEС0GL0000000001 від 24.04.2008 року, укладений між сторонами, відповідає вимогам ст.ст. 1046-1053 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та за своїм змістом не суперечить вимогам Закону України «Про Національний Банк України». Згідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до приписів ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону Так, відповідачу банком направлялось повідомлення про невиконання ним умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень, намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень, та пропонування добровільно виселитись з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, що підтверджено реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням № 8933 від 30.08.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Разом з тим, відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судам законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК УРСР, яка підлягала застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги . Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, суд вважає, що позивачем було надано достатньо доказів належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Крім того, виселення малолітніх [PERSON] та [PERSON] не порушуватиме права останніх на житло, оскільки останні буди прописані в спірному житловому будинку після складання іпотечного договору, у 2014 році. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому витрати по справі належить віднести на відповідачів.

Outcome: approved