Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач 06 грудня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 22 березня 2017 року, посилався на те, що 01 жовтня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась у м. Дніпрі по вул. М. Дія за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілю [NUMBER], що належить позивачу. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року відповідача визнано винним в скоєнні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 15 листопада 2016 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю [NUMBER], без урахування втрати товарного виду, становить 14411,28 грн. Витрати позивача, пов'язані з отриманням висновку автотоварознавчого дослідження - 800,00 грн., юридична допомога - 5000,00 грн. Автомобіль «Ford Fusion», д/н [NUMBER], на момент ДТП був застрахований згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». 29 грудня 2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило позивачу за вирахуванням франшизи 6915,29 грн. Таким чином, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди становить 7495,99 грн. (14411,28 грн. - 6915,29 грн. = 7495,99 грн.). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невідшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 7495,99 грн., витрати, пов'язані з отриманням висновку автотоварознавчого дослідження у розмірі 800,00 грн. та витрати на юридичну допомогу в розмірі 5000,00 грн. 28 квітня 2017 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» залучено до участі у справі в якості третьої особи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у заяві від 14 серпня 2017 року просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 14 серпня 2017 року позовні вимоги визнав частково в розмірі 1000 грн. та судові витрати в розмірі 50 %. Представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у клопотанні від 16 червня 2017 року просив справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 01 жовтня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась у м. Дніпрі по вул. М. Дія за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілю [NUMBER], що належить [PERSON] (а.с. 7, 10). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 7). В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з чим, вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 01 жовтня 2016 року, внаслідок чого заподіяна шкода позивачу, як власнику автомобіля [NUMBER], доведена в силу вищевказаної норми. Автомобіль «Ford Fusion», д/н [NUMBER], на момент ДТП був застрахований згідно з полісом АЕ/9655657 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 травня 2016 року у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 92). ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 29 грудня 2016 року виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль [NUMBER], в розмірі 6915,29 грн. (а.с. 98). В той же час, відповідно до висновку № 2911/16/16 по визначенню вартості матеріальної шкоди, складеного 15 листопада 2016 року судовим експертом [PERSON], розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобілю [NUMBER], складає 14411,28 грн. (а.с. 53-78). На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, а саме: право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування), яка ним одержана від страховика. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 7495,99 грн. (14411,28 грн. - 6915,29 грн. = 7495,99 грн.) та витрати пов'язані отриманням висновку автотоварозначого дослідження у розмірі 800 грн. (а.с. 52). Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 р., при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року (в редакції на час ухвалення рішення) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 2) та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. (а.с. 34). На підставі викладеного та

Outcome: approved