overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач 04 серпня 2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем по справі мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] ; дитина проживає постійно з матір`ю, коштів не достатньо для її утримання, матеріальної допомоги не отримує. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з свідоцтвом про народження батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач, 04 червня 2014 р., звернувшись з цим позовом до суду, просив розірвати шлюб укладений між ним і відповідачем, посилаючись на те, що їхня родина розпалась остаточно у зв'язку з чим її збереження є неможливим і суперечить її інтересам. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Посилався на те, що відповідач залишила на нього 2-х спільних дітей та почала стосунки з іншим чоловіком. Відповідач повідомлялась належним чином, але до суду не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила і заяву на розгляд справи за її відсутності не подавала. За згодою позивача суд приймає рішення у заочному розгляду справи згідно положень ст.ст.224-226 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено наступне. 15 вересня 2006 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського Районного управління юстиції Одеської області а.з. №78, свідоцтво про одруження [NUMBER]. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: 1. [PERSON], [INFO], що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського Районного управління юстиції Одеської області а.з. №65, свідоцтво про народження [NUMBER]; 2. [PERSON], [INFO], що було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського Районного управління юстиції Одеської області а.з. №113, свідоцтво про народження [NUMBER]. Між сторонами постійно виникали сварки та непорозуміння через різні погляди на поведінку в сім'ї. З лютого 2014 р. сторони мешкають окремо, будь яких стосунків між собою не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільні діти мешкають разом із позивачем. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, у межах наданих доказів, та доведеності обставин на які вони посилались суд дійшов до висновку про задоволення позову. Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при з'ясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України, та ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільний згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Суд враховує характер стосунків між сторонами, окреме проживання сторін, у зв'язку з чим вважає, що шлюб має суто формальний характер, родина розпалась остаточно її збереження неможливо і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач 04 червня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з лютого 2013 року. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2009 року. Шлюб зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 715 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з лютого 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач 04 червня 2014 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи, що з відповідачем по справі з грудня 2012 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них [INFO] народився син [PERSON]. Відповідач добровільної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає. Відповідач утриманців не має, працездатний, аліменти нікому не виплачує, а вона, позивач, не має можливості сама забезпечити малолітнього сина. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісяця до досягнення ним повноліття. Позивач у судовому засіданні підтримала позов з зазначених у ньому підстав, просила задовольнити його, проти винесення заочного рішення не заперечувала. При цьому суду пояснила, що на даний час вона з сином мешкають від відповідача окремо. Відповідач працює без офіційного працевлаштування на паштетному цехі у с.Роза Люксембург, отримує по 80-100 грн. за робочий день. Справа розглядається судом у відсутності відповідача заочно в порядку ст.224 ЦПК України за наявних доказів, які містяться в справі, проти чого не заперечує позивач, оскільки належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи відповідач (а.с.8) у судове засідання не явився, причину неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Так, судом у судовому засіданні встановлено з копії свідоцтва про народження, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4). З акту депутата Новоазовської міської ради Донецької області від 13 лютого 2014 року встановлено, що разом з [PERSON] мешкають її сини [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] (а.с.5). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», виходячи з того, що з 01 липня 2014 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1059 грн., суд вважає можливим стягнути з відповідача від дня пред`явлення позову, тобто з 04 червня 2014 року, аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісяця до досягнення повноліття, задовольнивши позов частково, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач працездатний, працює без офіційного працевлаштування, має мінливий дохід, зарплата на місяць становить від 1600 до 2000 грн. на місяць. На підставі ст.88 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави суд стягує 234,60 грн. судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач 04 червня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з січня 2015 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №592 /а.с.6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні відповідачка змінила своє прізвище з «Громової» на «Поляруш» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з січня 2015 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач, 04 червня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON], 14 грудня 2013 року. Шлюб Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №965. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з травня 2014 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 14 грудня 2013 року. Шлюб був зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №965./а.с.4/ Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]./а.с.5/. Встановлено також, що з травня 2014 сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач 05.01.2017 року звернувся в суд з даним позовом. В заяві послався на те, що 04.11.1995 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання у них народилось троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними почало поступово погіршуватись через відсутність спільних інтересів та різні погляди на життя. Подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам. З 2015 року шлюбні стосунки між ними фактично припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Їхня сімя існує лише формально. Подальше збереження шлюбу не можливе. Тому просить шлюб між ними розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка, будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилась, заяв та клопотань не подала. Так, за останнім зареєстрованим місцем проживання ([ADDRESS]) їй було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками та повідомленням про виклик у судове засідання на 13.03.2017 року. Рекомендований лист з вказаними документами повернулись на адресу суду із відміткою «За закінченням терміну зберігання». Вказані документи було повторно надіслано відповідачці із викликом в судове засідання на 04.04.2017 року, які були отримані нею 13.03.2017 року, що підтверджується розпискою, яке міститься у матеріалах справи. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.11.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом РАГС м.Червонограда, серія [NUMBER], актовий запис №497. Від спільного проживання у сторін народилось троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копія свідоцтв про їх народження. Сторони з 2015 року проживають окремо, не ведуть спільного сімейного господарства, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сім'я розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Тому, позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач 05.01.2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 20.03.1998 року зареєстрований в відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 250. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них дітей нема. З початку 2012 року сімейне життя з відповідачем погіршувалось, шлюбні стосунки між ними припинені, декілька років не спілкуються та проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні стосовно позов підтримав та підтвердив обставини зазначені в позові. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.03.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 250 ( а.с. 3 - копія свідоцтва про одруження). Від даного шлюбу у подружжя дітей нема. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують та проживають окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач 05.01.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 05.05.1998 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану м. Сасово, Рязанської області, актовий запис № 68. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.05.1998 року у відділі реєстрації актів громадського стану м. Сасово, Рязанської області, актовий запис № 68 ( а.с. 6 - копія свідоцтва про шлюб). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач 05.01.2021 року звернувся до Марківського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 29.09.2016 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved