Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що знаходиться за адресою: вул. І.Федорова, 32-А, м. Київ, звернулося до суду з позовом до [PERSON], проживаючого за адресою: [INFO], про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у сумі 16\~926,38 грн. та сплаченої суми судового збору 1\~600 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.12.2015 року біля будинку №2 СТ «Мрія» на Дніпровській водозахисній дамбі в смт. Козин Обухівського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох транспортних засобів: 1) «Subaru Outback», номерний знак АА 9888 OB, який знаходився у володінні [PERSON] та під керуванням [PERSON] (надалі - відповідач); 2) «Jeep Grand Cherokee», номерний знак АА 3587 PI, який знаходився у володінні та під керуванням [PERSON] (надалі - потерпілий). На момент ДТП цивільно-правова відповідальності перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Subaru Outback», номерний знак АА 9888 OB (надалі - автомобіль Відповідача) була застрахована відповідно Полісу № АІ8850578 від 25.11.2015 року. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. 29.12.2015р. потерпіла особа звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Сума страхового відшкодування склала 16\~926 грн. 38 коп.., відповідно до Страхового акту № ДКЦВ-10953 від 18.01.2016 року та відповідно до розрахунку страхового відшкодування. Відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16\~926 грн. 38 коп. Обухівським районним судом Київської області відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України за ст. 124 КУпАП. Таким чином, особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України. Відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому згідно ст. 38 даного закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4. статті 33 Закону. 27.01.2016 року відповідачу було направлено лист № 508 УСГ/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Відповідач вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги та фактичні обставини справи визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце проведення судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомляла, клопотань про розгляд справи без її участі не надходило. Частина 3 ст. 211 ЦПК України передбачає, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У ч. 1 ст. 223 ЦПК України значиться, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.11.2015 року між ПАТ «СК «Українська Страхова група» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно умов якого на період з 28.11.2015 року до 27.11.2016 року (включно) цивільно-правова відповідальність водіїв ТЗ Subaru Outback, державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова група», що підтверджується копією полісу № АІ/8850578 від 25.11.2015 року. 15.12.2015 року постановою Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/5049/15-п було встановлено, що 05 грудня 2015 року близько 13 години 30 хвилин [PERSON] біля будинку № 2 СТ «Мрія» на дніпровій захисній дамбі в смт. Козин Обухівського району Київської області, керуючи автомобілем «Subaru Outback», державний номерний знак АА 9888 OB, не був уважний, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при виїзді; з двору не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по проїзній частині, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «Jeep», державний номерний знак [NUMBER]; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальних збитків. В звязку з цим, відповідно вищезгаданої постанови, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Дана постанова суду набрала законної сили. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 07.12.2015 року від потерпілого [PERSON], який був іншим учасником ДТП, про що зазначено у вищевказаній постанові суду, позивачем отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи, що підтверджується копією відповідної заяви у матеріалах справи. Так, із копій довідок про ДТП вбачається що транспортний засіб Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак АА 3587 PI, отримав механічні пошкодження. Також, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 141486 від 10.10.2013 року підтверджується, що власником автомобіля Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак АА 3587 PI, є [PERSON]. Як вбачається з копії платіжного доручення № 757 від 20.01.2016 року, позивач на підставі страхового акта № ДКЦВ-10953 від 18.01.2016 року, а також розрахунку суми страхового відшкодування по справі від 18.01.2017 року, здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 16\~926,38 грн. Відповідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідач, надаючи у судовому засідання пояснення суду, визнав фактичні обставини справи, не заперечував щодо неповідомлення страховику у встановлені законом строки про ДТП, визнав наявність та розмір відшкодування за договором страхування потерпілому [PERSON] збитків, завданих ДТП. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що у разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У відповідності ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Позивач сплатив [PERSON] збитки, завдані внаслідок ДТП, що підтверджується копією відповідного платіжного доручення, у звязку з чим до нього перейшло право вимоги до відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається з пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: - дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; - вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; - поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Із вимог підпункту 38.1.1 п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача, як страховик за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме: - 16\~926,38 грн. Станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування сплаченої позивачем суми не відбулося, відповідач будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надав, у звязку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 16\~926,38 грн. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 1\~600 грн.

Outcome: approved