Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 08.11.2004 р. укладено кредитний договір № LGVPAK0198020N. Згідно з договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 424 340,00 грн. на термін до 06.11.2009 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з договором у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 424 340,00 грн. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України Відповідач зобов'язання за цим договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 01.06.2013 р. має заборгованість 355 951,92 грн., яка складається з наступного: · 83 061,40 грн. - заборгованість за кредитом; · 134 959,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 9 197,01 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом: · 128 734,04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № LGVPAK0198020N від 08.11.2004 р. у розмірі 355 951,92 грн., судові витрати у розмірі 3 441,00 грн. Представник позивача Слостін А.Г. у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що кредитний договір був укладений, не виконувався, кредит частково сплачувався, але не у повному обсязі, тому виникала заборгованість. Відсоткова ставка 1% у місяці - 12% річних. П. 32 передбачено, що у разі прострочення - 3,27 % на місяць, як це зазначено і в розрахунку. В подальшому відсоткова ставка була збільшена у лютому 2009 року до 22,56% річних, відповідно збільшення відсотку на прострочену заборгованість до 60,34% , банк мав право на одностороннє збільшення відсоткової ставки, що передбачено п. 2.1 кредитного договору. Лист було направлено 08.01.2009 року про збільшення відсоткової ставки - це доведено листом , реєстром поштових відправлень. Стосовно строків позовної давності - договір закінчився в 2009 році, згідно ст. 264 переривався діями, які свідчать про визнання боргу - надходження 7 000 грн., які зараховані як пеня, 02.11.2010 року. Тому вважають що позов подали у межах строків позовної давності. Лист направлявся про збільшення відсоткової ставки: [ADDRESS], хоча за кредитним договором проживав у м. Первомайську, мабуть відповідач повідомив про зміну адреси телефоном. Розмір нової щомісячної суми та перерахунок відсотків - не надсилали, це не передбачено умовами кредитного договору. Він не знає, чи був складений новий графік погашення заборгованості. У кінці графіку не зазначено, які конкретні суми мав сплатити остаточно при укладенні договору та при збільшенні відсоткової ставки - законом не передбачено вказувати кінцеву суму. Проценти прострочені вони змінили при збільшенні процентної ставки. Відповідач [PERSON] позов визнав частково у сумі 83061,40 грн. Платив він кредит нормально і не було проблем. Вони переїздили з одного офісу до іншого і загубили кредитний договір, потім звертались до банку неодноразово, договір не давали, треба було їхати у Дніпропетровськ, у квітні 2009 року Приват Банк щез і змінив свою назву, треба було обновити договір. Потім підійшла криза. Вони направляли заяви, у тому числі і на наявність та суму заборгованості. Договір укладав особисто, не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, він купив автомобіль Лексус у своє користування. Скільки сплатив банку не знає. Після 2009 року він сплатив суму один раз, визнав свою заборгованість, а не пеню, що вони нараховували. Від відповідача надійшла письмова заяві про застосування строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що загальний строк позовної давності сплив. У неї є і інші підстави не визнавати цей позов. Розрахунки заборгованості не відповідають умовам договору, починаючи з першого погашення кредиту кількість днів незрозуміло з чого взялось, до спливу місяця застосовано 12% замість одного відсотка за договором на місяць. Загальна сума тіла кредиту з відсотками за користування кредитом, що підлягала сплаті позичальником до 06.11.2009 р. становила 423 274,95 грн. При цьому ,позичальник не отримав зазначену у кредитному договорі суму 423 340 грн. сума отриманого кредиту склала 316 000 грн., 108 340 грн. - страхові платежі. За період з 20.12.2004 р. по 02.11.2010 р. [PERSON] виплатив банку всього 406 643,53 грн., до сплати залишилось 16 631,34 грн. Визнані відповідачем позовні вимоги 83 061 грн. складаються з тіла кредиту та відсотків за прострочену заборгованість виходячи з 39,22 % річних. Сплата комісійних за кредитним договором ЦК України не передбачена, мета комісії в договорі не зазначена. [PERSON] помилково придбав кредитні послуги, не маючи необхідних знань як споживач, суми компенсацій за користування кредитом не пропорційно великі - понад 50 %. Умови договорів, що обмежують права споживачів, є недійсними. Необґрунтовано нарахована пеня з порушенням спеціальної позовної давності в один рік. Кредитним договором передбачено право банку в односторонньому порядку переглядати відсоткову ставку за користування кредитом. У судовому засіданні представник відповідача надав до матеріалів справи копію листа на ім'я відповідача, яким банк його нібито повідомив про підвищення відсоткових ставок. На цьому листі вихідний номер банку не зазначений, лист датований 25.12.2008 р. Але дата на цьому листі поставлена передчасно - до дня видання наказу про зміну відсоткової ставки від 05.01.2009 р. Цей лист нібито направлений [PERSON], однак у тексті листа та в реєстрі рекомендованих листів зазначена адреса «м.Луганськ, вул.Свердлова, 18/29», [PERSON] ніколи не мешкав за цією адресою, а тому такий лист від банку він не отримував, тобто не був належним чином повідомлений про підвищення відсоткової ставки. Виходячи з цього, банк завищив з 01.02.2009 р. нарахування відсотків на поточну заборгованість та на прострочену заборгованість. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також ти проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув позики, від зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); В суді встановлено: На підставі кредитного договору № LGVPAK0198020N від 08.11.2004 р., укладеного між ПриватБанком та [PERSON], Банк зобов'язувався надати [PERSON] строковий кредит шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта на строк по 06.11.2009 р. включно у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 424 340,00 грн. на придбання автомобіля у сумі 316 000 грн. та на оплату страхових внесків у сумі 108 340 грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії у розмірі 1 295,60 грн. щомісячно плюс сума, розрахована відповідно до п. 3.11 кредитного договору /а.с. 7-9/. Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків комерційного банку «Приватбанк», створеного у формі товариства з обмеженою відповідальністю. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 р. тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» /а.с. 14/. Згідно з розрахунком заборгованості за зазначеним вище договором сума кредиту, виходячи з якої нарахована заборгованість, склала 316 000 грн. /а.с. 4-6/. Прострочене тіло кредиту згідно з розрахунком банку становить 83 061,40 грн. Сторона відповідача з таким розміром позову в цій частині не погодилась, однак, суд прийшов до висновку, що заборгованість за тілом кредиту дійсно складає 83 061,40 грн., оскільки відповідно до п.3.3. кредитного договору кошти, які надійшли від позичальника на погашення заборгованості по кредиту перш за все спрямовуються на покриття затрат банку, далі простроченої комісії, далі комісії, далі прострочених процентів, далі процентів, тіло кредиту погашається в останню чергу. Тобто, позивач згідно з умовами договору зараховував кошти, які надходили від відповідача, згідно з зазначеною в договорі схемою. Згідно з п.1.1 кредитного договору на день його укладення процентна ставка за користування кредитом складала 1 % на місяць, комісія складала 1 295 грн. щомісячно. Згідно з п.3.2 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту він сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 3,27 % на місяць, які розраховуються від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. З 01.02.2009 р. позивач збільшив поточну процентну ставку до 22,56 % на рік, а процентну ставку на прострочену заборгованість до 60,34 %. Сума позову в частині стягнення процентів розрахована з 22,56 % та 60,34 % відповідно. Однак, суд з таким розрахунком погодитись не може. Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору банк мав право в односторонньому порядку переглядати процентну ставку за користування кредитом при зміні коньюктури грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більш, ніж на 10%, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру виплат у страховий фонд та ін., при цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до набрання чинності змінами процентної ставки. Право банку на збільшення процентної ставки по договору, укладеному в 2004 р., суд визнає, однак, за обставинами даної справи банк не виконав свій обов'язок повідомити позичальника про збільшення процентної ставки належним чином. Згідно з копією паспорта [PERSON] та даними кредитного договору позичальник постійно проживав у [ADDRESS], повідомлення про збільшення процентної ставки банк направив у [ADDRESS] /а.с. 62-63/. В судовому засіданні представник банку не довів, що [PERSON] у 2008-2009 рр. там проживав. Окрім того, суд погоджується з зауваженнями відповідача, що лист [PERSON] датований 25 грудня 2008 р. був сформований до того, як ПриватБанк - ЗАТ «А-Банк» видали наказ від 05.01.2009 р. про зміну процентної ставки по діючим кредитам «іпотечне кредитування, авто в кредит», виданих у гривнях. При цьому, [PERSON] не вчинив дій, які б свідчили про те, що він визнав зміну процентних ставок: відповідно до умов договору він мав сплачувати 8 351 грн. щомісячно, фактично після підвищення процентних ставок 30.04.2009 р. сплатив 3 000 грн., 02.11.2010 р. - 7 000 грн. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що заборгованість за кредитним договором має бути розрахована виходячи з 12 % річних та 39,24 % прострочених. Оскільки позивач, виходячи з цих процентних ставок розрахунку боргу суду не надав, суд погоджується з розрахунком, наданим представником відповідача та прийшов до висновку, що заборгованість по процентам на поточну заборгованість має складати 3 845,52 грн., на прострочену заборгованість - 82 955, 54 грн., загалом сума процентів по кредиту ,яка підлягає стягненню, становить 87 047,06 грн. Відповідно до п.4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу /а.с. 7-8/. Термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відростків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів кредитним договором не змінений, відповідно він становить три роки до вимог про виконання основного зобов'язання та один рік про стягнення неустойки (штрафу, пені) . З розрахунку заборгованості та наданих квитанцій вбачається, що загальний строк позовної давності був перерваний внесенням платежу у розмірі 7 000 грн. 02.11.2010 р. /а.с. 64/. Тобто, заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією підлягає стягненню у зазначених вище сумах без застосування строку позовної давності. Підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені, у межах річного строку позовної давності. Так, строк дії кредитного договору закінчився 06.11.2009 року. Останні платежі по кредиту були внесені позичальником у 02.11.2010 року, регулярні платежі по кредиту перестали надходити з лютого 2009 р. і з цього часу у Банку виникло право вимоги. Однак, до суду позивач звернувся лише 11.07.2013 року. Таким чином, в межах строку позовної давності пеня підлягає стягненню за період з 11.07.2013 р. по 11.07.2012 р., тобто за 12 місяців, які передували зверненню до суду. Виходячи з розрахунку пені, наданого відповідачем /а.с. 82-85/, сума пені, яка підлягає стягненню буде складати 18 786,46 грн. (нарахована сума пені у загальному підсумку з 28.03.2012 р. по 01.06.2013 р. зазначена у останньому рядку розрахунку заборгованості на а.с. 85, та складала 20 351,67 грн., оскільки ця сума була обрахована за 13 місяців, суд зменшив її, виходячи з місячного нарахування з помноженням на 12 місяців). Виходячи з загального принципу свободи договору суд не може погодитись з позицією відповідача про незаконність вимог про стягнення комісії. Комісія чітко прописана та її сума визначена в п.1.1 кредитного договору. Позовних вимог про недійсність цієї умови договору [PERSON] не пред'являв, нараховану суму заборгованості по комісії не оспорював. Загальна сума позову, яка підлягає задоволенню, складає 83 061,40 грн. (тіло кредиту) + 9 197,01 грн. (заборгованість по комісії) + 18 786,46 грн. (заборгованість по пені) + 87 047,06 грн. (заборгованість по процентам) = 198 091, 93 грн. Судові витрати відповідач сплатив банку до ухвалення рішення.

Outcome: partial