Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.04.2013 відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк, на підставі п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконала. В звязку з чим станом на 31.07.2017 утворилась заборгованість у розмірі 41470,61 грн., яка складається з наступного: 3037,01 грн. - заборгованість за кредитом; 32682,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.\~2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1950,98 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Раніше у судовому засіданні надав письмові пояснення, а також Виписку по картковому рахунку [PERSON], Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON], Заяву про зміну персональних даних клієнта ПриватБанк [PERSON] Зазначив, що з виписки по картковому рахунку [PERSON] чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідачка користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Раніше у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, надала письмові заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості. Пояснила, що вона отримувала платіжну картку в банку виключно для отримання коштів від батьків та використання її у власних особистих цілях, і взагалі не бажала отримувати кредит. Кредитна картка їй банком не надавалась. Кошти з картки знімала, вважаючи, що це гроші, які їй пересилають батьки. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що в Анкеті-заяві, яку заповнювала позивачка, банком не зазначено «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» і не вказано розмір кредитних коштів, які надаються заявнику, що підтверджує слова позивачки про те, що вона мала намір отримати платіжну картку, а не кредитну. Вказав, що Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; крім того не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів позичальник, підписуючи Анкету-заяву. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив таке. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 25.04.2013 [PERSON] заповнила Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій вона висловила згоду на укладання договору з Банком шляхом отримання картки ПриватБанку та особистим підписом засвідчила згоду на те, що її заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, становлять між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 6). На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua), складають Договір надання банківських послуг, 25.04.2013 відповідачці [PERSON] було відкрито картковий рахунок № 5211537339383353 без встановлення кредитного ліміту (п.п.\~1.1.1.90, 2.1.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг). Ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п.п. 1.1.1.62 Умов та Правил надання банківських послуг), яку отримала відповідачка, та номер мобільного телефону, який відповідач вказала в заяві (п.п. 1.1.1.15, 1.1.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг). Відповідно до Заяви про зміну персональних даних клієнта ПриватБанку від 05.02.2014 [PERSON] було змінено кредитний ліміт шляхом його збільшення та визначено у розмірі 500,00 грн., у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, узгодженими зі [PERSON] (а.с. 102, 76). Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно з п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Того ж дня 05.02.2014 Банком надано відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та сплатою штрафу в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, що відповідає п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Банком 06.10.2014 [PERSON] було змінено кредитний ліміт шляхом його встановлення у розмірі 430,00 грн., у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, узгодженими з [PERSON] (а.с. 76). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за договором станом на 31.07.2017 виникла заборгованість у розмірі 41470,61 грн., яка складається з наступного: 3037,01 грн. - заборгованість за кредитом; 32682,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1950,98 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн. За змістом ч. 1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір між сторонами був укладений у формі Анкети-заяви, в якій позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, становить договір про надання банківських послуг (а.с. 6). У заяві також міститься інформація про те, що [PERSON] ознайомилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами, які надані їй у письмовому вигляді (а.с. 6 зворотня сторона). Починаючи з 25.04.2013 відповідачка користувалася платіжною карткою, а з 10.02.2014 (після встановлення кредитного ліміту розміром 500,00 грн.) знімала зі свого рахунку кредитні кошти, що підтверджується Випискою по рахунку (а.с. 69-73), проте в послідуючому їх повертала у меншому розмірі та частково сплачувала відсотки, внаслідок чого виникла заборгованість перед Банком (а.с. 4-5). Останні платежі [PERSON] здійснила 26.06.2014 в сумі 50,00 грн., 15.09.2014 в сумі 900,00 грн., після чого припинила оплату кредиту (а.с. 4-5). Так, згідно з випискою по рахунку, вбачається, що відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобовязання за Договором. Із розрахунку Банку вбачається, що виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту, яка станом на 31.07.2017 становила 41470,61 грн., з яких: 3037,01\~грн. - заборгованість за кредитом; 32682,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1950,98 грн. - штраф (процентна складова). Однак, суд не може погодитись з наданим розрахунком заборгованості, у звязку з наступним. Відповідно до Постанови Верховного суду України від 11.10.2017 №\~347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.\~549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому суд вважає що подвійне стягнення з відповідача і пені, і штрафів суперечить нормам діючого законодавства. Щодо стягнення непогашеної заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3300,00 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1.1.5.21 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що за у разі непогашення кредиту, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня. Зазначена договірна санкція за своєю правовою природою є неустойкою. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд звернув увагу на те, що вимога позивача про стягнення пені є правомірною, але розмір пені завищений. До загальних засад цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України відносяться справедливість, добросовісність та розумність, а також свобода договору. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є умови договорів щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Враховуючи, що належна до сплати сума пені більша з основною сумою кредиту, порушення зобов'язання не завдало значних збитків, виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією підлягає задоволенню частково у розмірі 3037,01 грн., що дорівнює розміру заборгованості за кредитом. В іншій частині стягнення пені позов до задоволення не підлягає. Отже, відповідачка дійсно у добровільному порядку не погасила вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором. При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що стягненню з відповідачки підлягає 38756,64 грн., яка складається з: 3037,01 грн. - заборгованість за кредитом; 32682,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3037,01 грн. - заборгованість за пенею та комісією Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 22 серпня 2017 року, тобто у межах трирічного строку загальної позовної давності. При цьому розрахунок неустойки проведено у відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України за один рік до звернення до суду. Посилання відповідачки у своїх письмових запереченнях на позовну заяву на правову позицію Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, є помилковим з огляду на те, що остання висловлена відносно умов про збільшення строків позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати повязані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки в сумі 1495,30 грн. пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial