Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач 07.11.2018 року, звернулась до суду із позовом до Пастирської сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Зазначила, що 10.03.2018 року помер [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6839 га. в межах Пастирської сільської ради. Після його смерті спадщину прийняла [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Додатково вказала, що з заявою про прийняття спадщини 01.06.2018 року окрім позивача також звернувся [PERSON]. У звязку з чим звернулася до суду із вказаною позовною заявою, та просить Визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування заповітом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої просив слухання справи проводити без участі позивача та його представника. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від сільського голови Пастирської сільської ради [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої позовні вимоги визнає повністю та просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої зазначає, що заперечень щодо задоволення позовних вимог не має, на земельну ділянку не претендує. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку ст. 206 цього Кодексу. Так, згідно вимог ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем судрозяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти визнання позову відповідачем, викладене в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Згідно свідоцтва про смерть від 12.03.2018 року, серії 1-СР №323299 10.03.2018 року помер [PERSON].(а.с.4), якому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 427734, виданого 29.03.2012 належить право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6839 га в межах Пастирської сільської ради (а.с.5). Згідно з копією заповіту від 24.10.2017 року вказану земельну ділянку померлий заповів [PERSON] (а.с.7), проте позивач прийняти дану спадщину не змогла, про що свідчить відмова у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2018 року, оскільки при оформленні даної спадщини остання не надала правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с.8). Відповідно до довідки №02-44/360 від 31.10.2018 року, виданої виконавчим комітетом Сердюківської сільської ради разом із померлим [PERSON] за адресою вул. Лугова, 3, с. Сердюківка, Смілянського району, Черкаської області прописана і проживала по день смерті і по даний час співмешканка - [PERSON]. Та станом на 10 березня окрім неї зареєстрований, але фактично не проживає : син- Кучер [PERSON] [INFO]. Згідно висновку про вартість обєкта оцінки від 07.11.2018 року вартість даної земельної ділянки становить 80520,00 грн. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог, та факту відмови сина померлого - [PERSON] від спадщини, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Водночас, оформити у спадщину земельну ділянку площею 2,6839 га. в межах Пастирської сільської ради, позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначена вище земельна ділянка належала на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними державного акту на право власності на земельну ділянку померлому на праві власності належала земельна ділянка площею 2,6839 га. в межах Пастирської сільської ради. Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності за заповітом на земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6839 га. в межах Пастирської сільської ради.

Outcome: approved