Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач 01.09.2020 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист трудових прав, стягнення одноразової грошової допомоги, відшкодування за час затримки виплат та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до позовних вимог просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України одноразову грошову допомогу в розмірі 400 000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 14.04.2020 по день ухвалення рішення, стягнути з відповідача на моральну шкоду в розмірі 14282 грн. 35 коп., судові витрати. 03.09.2020 відкрито провадження в справі. Згідно із ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно із ч.3 ст. 8 ЦПК України, інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача відзив на позов не надав в судове засідання не прибув. Відтак, зважаючи на принцип достатності доказів, розумність строків розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наданими доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно із наказу №797/0 від 26.10.2017 [PERSON] було прийнято на роботу до Украероруху з 27 жовтня 2017 року, з випробувальним строком три місяці на посаду провідного інженера відділу запобігання виявлення корупції з посадовим окладом 17150 грн. (т.1 а.с. 35). Згідно до наказу №407/0 від 13.04.2020 [PERSON] звільнено з роботи 13.04.2020 за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України, компенсацією за 21 календарний день невикористаної щорічної відпустки (т.1 а.с. 36). Згідно із записом №23 трудової книжки Cерії [NUMBER] [PERSON] 13.04.2020 було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 26-34). Згідно із статуту Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №137 06.04.2016 виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором (т.1 а.с. 37-50). Відповідно до Розділу 5 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками в редакції від 01.02.2020 підприємство самостійно розробляє і встановлює форми й системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розмір надбавок і доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.2.3.2 Додатку №19 до Колективного договору Програми соціального захисту грошова одноразова допомога звільненому працівникові надається у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорусі. При цьому її розмір не може бути більше 400 000 грн. ( т.1 а.с.139-144). Згідно із п.3.3.1 підстава виникнення права на соціальний захист наступає за причинами, незалежними від працівника. Тому він має право на отримання усіх гарантій соціального захисту згідно з Програмою у відповідності до черговості, яка зазначена у п.1.4 Програми. Відповідно до п.п. «в» п.1.4 Програми, гарантіями соціального захисту працівників та інших осіб, зазначених у Програмі є: грошова одноразова допомога - при звільненні працівника ( т.1 а.с. 139-144). Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно із ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином відповідно до наказу №407/0 від 13.04.2020 підставою звільнення позивача стало попередження про скорочення посади від 03.02.2020 №1-23.2/1080/20, наказ від 08.01.2020 №9 «Про затвердження штатного розпису підрозділів головного підприємства Украероруху», подання на розірвання трудового договору від 02.04.2020 №1-16.2/2805, протокол засідання ППС «Авіація України» від 10.04.2020 №18, запис про звільнення було внесено до трудової книжки позивача ( т.1 а.с. 36). Відповідно до позовної заяви представник позивача зазначає про виплату позивачу усіх сум 13.04.2020, окрім грошової одноразової допомоги. Згідно із ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно із розрахункового листа за січень-лютий 2020 посадовий оклад позивача згідно із таб. номеру 1223 складав 31135 грн. ( т.1 а.с. 210). Відповідно до наказу ДП обслуговування повітряного руху України №797/0 від 26.10.2017 [PERSON] прийнято на роботу до Украероруху з 27.10.2017, згідно із наказом №407/0 від 13.04.2020 позивача звільнено з роботи. Позивач на день звільнення не досяг пенсійного віку, тому на нього при звільненні поширюється дія п.1.3. п. 1.4. п. 2.3.2 Додатку №19 до Колективного договору. В судовому засіданні на запитання суду представнику позивача: чи було проведено у день звільнення з позивачем розрахунок за березень та частину відпрацьованого часу позивачем в квітні по день звільнення, представник позивача відповів, що відповідач виплатив позивачу заробітну плату за березень та квітень, тому суд приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 14.04.2020 по день ухвалення рішення не підлягає задоволенню, оскільки позивач на день звільнення отримав належну йому до виплати заробітну плату, доказів надіслання відповідачу претензії щодо невиплаченого середнього заробітку позивач не надав, тобто з позивачем було проведено остаточний розрахунок за винятком соціальних гарантій, передбачених Додатком №19 до Колективного договору. Разом з тим не підлягає задоволенню позовна вимога щодо компенсації моральної шкоди, оскільки позивача було попереджено про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням штату. Грошова одноразова допомога, гарантована у Додатку №19 до Колективного договору позивачу, який не досяг пенсійного віку не була виплачена при звільненні, тому частковому підлягає стягненню виходячи з розрахунку: загального стажу роботи позивача на посаді з 27.10.2017 по 13.04.2020, який складає: 2 роки 5 місяців 17 днів помноженого на посадовий оклад в сумі 31135 грн. та дорівнює 77837 грн.50 коп. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача, відповідно до розміру позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали позовної заяви не містили, відтак підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial