Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 грудня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Згідно п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Оскільки відповідач [PERSON] умови вказаного договору належним чином не виконувала, у такої станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 23 516,55 грн., з яких 9 100,63 грн. заборгованість за кредитом; 11523,22 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 296,67 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 096,03 грн. штраф (процентна складова), тому просить стягнути з відповідача вказану суму боргу. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак останній подав заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, проти задоволення позову заперечив та просив у задоволенні такого відмовити, посилаючись на недоведеність позовних вимог, оскільки у матеріалах справи відсутні всі складові кредитного договору, а надані банком умови та правила не відповідають тим, що надавалися для ознайомлення відповідачу під підпис в ході укладення кредитного договору. Крім цього, просить застосувати до пені, яка нарахована поза межами однорічного терміну, а також відсотків та штрафних санкцій по кредиту позовну давність, оскільки вважає, що такі нараховані поза терміном дії вказаного договору, що закінчився із спливом 2-х річного строку дії кредитної картки. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну кредитну картку «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», зі сплатою 3 % на місяць за користування кредитом на суму залишку непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, та внесення щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а. с. 7-32). Також встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання, а саме не проводила щомісячні платежі для погашення заборгованості, у звязку з чим у такої станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 23 516,55 грн., з яких 9 100,63 грн. заборгованість за кредитом; 11 523,22 грн. заборгованість за процентами; 1 296,67 грн. заборгованість за комісією та 1 596,03 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-6). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № 0701020600186911384 від 08 грудня 2010 року відповідач [PERSON] погодилася, що дана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується також її підписом у заяві. Так, згідно п. 2.1.1.5.6 вказаного договору позичальник зобовязаний у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банка виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), виплати винагороди банку (а. с. 7-32). Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо той своєчасно не повернув суму позики, то зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором про надання банківських послуг від 08 грудня 2010 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією є обґрунтованою. Що стосується клопотання представника позивача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності до заборгованості по пені, відсотках та штрафних санкцій, то суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 1.1.7.12 вказаного кредитного договору договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на той самий строк. Таким чином, трирічний строк позовної давності по вимогах щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та комісії починає спливати з моменту закінчення терміну дії договору, тобто після спливу 2-х років з дня укладення договору, грудня 2012 року. Однак, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема 08 травня 2014 року внесено платіж на суму 385,80 грн., 13 травня 2014 року внесено останній платіж на суму 75,80 грн., які були спрямовані на погашення заборгованості по процентах та комісії, що підтверджується вищевказаним розрахунком (а. с. 4-6), правильність якого не оспорюється. Вказане свідчить, що в даному випадку мало місце переривання строку позовної давності. Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позов банком подано у вересні 2015 року, а відтак трирічний строк позовної давності по стягненні відсотків та комісії позивачем не пропущено. Тому правова позиція Верховного Суду України від 15 березня 2015 року по справі № 6-16цс15, на яку посилається представник відповідача, до даних правовідносин не застосовуватиметься. Крім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що за договором б/н від 08 грудня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], у останньої заборгованість по пені не значиться, а тому такі обставини унеможливлюють задоволення клопотання представника відповідача у частині застосування до такої спеціальної позовної давності. Що стосується вимоги банку про стягнення судових штрафів на загальну суму 1596,03 грн., то по таким пропущено однорічний строк позовної давності зважаючи на наступне. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У відповідності до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми боргу по кредитному ліміту з урахування нарахованих та прострочених процентів і комісій (а. с. 7-32). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 08 грудня 2010 року пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) становить 30 днів по кожній виплаті, а термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а. с. 8). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 08 грудня 2010 року останній кредит позивачем було отримано 12 березня 2014 року, а тому кінцевим строком повернення є 25 квітня 2014 року. Оскільки є наявним факт неповернення кредиту до цієї дати, унаслідок чого після збігу 30 днів (тобто після 25 травня 2014 року) банк отримав право на стягнення штрафу. Оскільки позов пред'явлено лише у вересні 2015 року, то однорічний строк позовної давності стосовно вимоги про стягнення штрафу банком пропущено. При цьому вищевказані дії відповідача щодо здійснення часткових проплат по кредитному договору не свідчать про визнання нею свого боргу стовно штрафів, оскільки згідно розрахунку такі проплати направлялися банком виключно на погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та комісії. Тобто, строк позовної давності по вимогам про стягнення штрафу не переривався. Подібного висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 30 вересня 2015 року по справі №6-154цс15, який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, враховуючи клопотання представника відповідача, суд вважає, що до вимоги про стягнення судових штрафів слід застосувати спеціальну позовну давність, а тому позовна заява в цій частині до задоволення не підлягає. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання банківських послуг від 08 грудня 2010 року в розмірі 21 920,52 грн., з яких 9 100,63 грн. заборгованість за кредитом; 11 523,22 грн. заборгованість за процентами та 1 296,67 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, та у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 243,60 грн. судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (93,21 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивача 227,06 грн. (243,60 грн. х 93,21 %) судового збору.

Outcome: partial