Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

ПАТ Страхова компанія «ВУСО» звернулося до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), посилаючись на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 377521-02-24-01 від 10.05.2012 pоку, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 03.06.2012 року у місті Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON], та автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК ВУСО» автомобіль Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних ьсобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна, є водій [PERSON]. Його вина чітко встановлена постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 15 червня 2012 року. Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника (пп.2.1.1 договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування (п. 2.4. договору страхування). Відповідно до рахунку-фактури № АВ-00567 від 05.06.2012 року ПП [PERSON], вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 5509 грн. Відповідно до Акту виконаних робіт № ААВ-0122 від 03.09.2012 року, вартість відновленого ремонту зазначеного автомобіля складає 5509 грн. Відповідно до Звіту № 128 від 25.07.2012 року ФОП «Петрушанко Вадим Федорович», вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 3393,75 грн. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в сумі 5509 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника від 05.06.2012pоку, страхового акту № 2316-02 від 12.07.2012 року та листа вигодонабувача. Факт зазначеної виплати в розмірі 2509 грн. підтверджується платіжним дорученням № 8471 від 12.07.2012 року. Зарахування 3000 грн. було здійснено позивачем відповідно до умов договору страхування (пункт 12.12 Договору), яким передбачено право позивача зменшити суму страхового відшкодування на несплачену частину платежу в рахунок погашення страхового платежу за договором. Зазначений факт підтверджується довідкою головного бухгалтера. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до водія [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Згодом стало відомо, що цивільна відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В досудовому порядку ПрАТ «СК «ВУСО» було надіслано вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в порядку регресу від 17.01.2013 року № 1301/13, в результаті чого ПрАТ «СК «УНІКА» сплатило на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування в порядку регресу, в розмірі 3393,75 грн., що підтверджується договором про проведення заліку взаємних однорідних вимог. Таким чином у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON] як до страхувальника транспортного засобу по відшкодуванню різниці між страховим відшкодуванням з боку ПрАТ «СК «УНІКА» та розміром реальних збитків, який складає 2115,25 грн., що розраховується так: (5509,00 грн. - 3393,75 грн. = 2115,25 грн.) Просять суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «ВУСО» суму завданої майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 2115,25 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ВУСО» витрати на оплату судового збору. 20.02.2014 року ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на адресу суду направлено клопотання в якому просять стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» суму завданої майнової шкоди (в порядку регресу) в розмірі 2115,25 грн., та витрати на оплату судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, скерував до суду клопотання в якому просить справу розглядати у його відсутність. [PERSON] в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, однак на попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав, пояснюючи, що дана сума повинна бути стягнута з ПАТ «СК «УНІКА» Представник ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.06.2012 року у місті Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON], та автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON]. Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 377521-02-24-01 від 10.05.2012 pоку, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК ВУСО» автомобіль Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до рахунку-фактури № АВ-00567 від 05.06.2012 року ПП [PERSON], вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 5509 грн. Відповідно до Акту виконаних робіт № ААВ-0122 від 03.09.2012 року, вартість відновленого ремонту зазначеного автомобіля складає 5509 грн. Відповідно до Звіту № 128 від 25.07.2012 року ФОП «Петрушанко Вадим Федорович», вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 3393,75 грн. Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна, є водій [PERSON]. Його вина чітко встановлена постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 15 червня 2012 року. Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника (пп.2.1.1 договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування (п. 2.4. договору страхування). Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в сумі 5509 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника від 05.06.2012 pоку, страхового акту № 2316-02 від 12.07.2012 року та листа вигодонабувача. Факт зазначеної виплати в розмірі 2509 грн. підтверджується платіжним дорученням № 8471 від 12.07.2012 року. Зарахування 3000 грн. було здійснено позивачем відповідно до умов договору страхування (пункт 12.12 Договору), яким передбачено право позивача зменшити суму страхового відшкодування на несплачену частину платежу в рахунок погашення страхового платежу за договором. Зазначений факт підтверджується довідкою головного бухгалтера. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цивільна відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В досудовому порядку ПрАТ «СК «ВУСО» було надіслано вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в порядку регресу від 17.01.2013 року № 1301/13, в результаті чого ПрАТ «СК «УНІКА» сплатило на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування в порядку регресу, в розмірі 3393,75 грн., що підтверджується договором про проведення заліку взаємних однорідних вимог. Таким чином, суд вважає, що у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги саме до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» як до страховика транспортного засобу по відшкодуванню різниці між страховим відшкодуванням з боку ПрАТ «СК «УНІКА» та розміром реальних збитків, який складає 2115,25 грн., що розраховується так: (5509,00 грн. - 3393,75 грн. = 2115,25 грн.) Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього ж Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту досягнуто згоди, що розмір збитку та виплата страхового відшкодування визначається на підставі рахунку СТО (п.п.2.4,12.5.1 договору страхування). Крім того, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення. У відповідності до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року, чинній на момент скоєння ДТП) виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме ПрАТ «СК «УНІКА». Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Отже, зі змісту вказаних приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» вбачається, що обов'язок з визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, завданих майну потерпілої особи, покладається на страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, тобто на ПрАТ «СК «УНІКА». У свою чергу, відсутність вказаних дій з боку ПрАТ «СК «УНІКА» не позбавляє позивача права на отримання відшкодування в межах понесених ним витрат у вигляді виплаченого страхового відшкодування. Також з врахуванням приписів ст.ст. 993, 1191 ЦК України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. З урахуванням вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» судом взято до уваги наявність страхового акту від 12.07.2012 № 2316-02, платіжного доручення від 12.07.2012 № 8471 та рахунку-фактура №АВ-00567 від 05.06.2012, виставленого «ПП [PERSON]», яке надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення. Нормою ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Проте, здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в спірній сумі на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, по-перше, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 377521-02-24-01 від 10.05.2012 року, а Закон України «Про страхування» відповідних застережень не містить. Адже, з приписів вищевказаних норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача (страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даній правовій ситуації відсутні правові підстави перекладати на позивача обов'язки відповідача, який є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, Законом України «Про страхування» не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності незалежної професійної оцінки шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, тобто необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від попереднього проведення такої оцінки. Чинне законодавство про страхування не покладає на страховика за договором добровільного страхування майна обов'язок доводити розмір збитків виключно шляхом проведення його оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Більше того, норма ч. 2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», яка передбачає випадки обов'язкового проведення оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, не покладає обов'язку з оцінки майна на страховика за договором добровільного страхування. В свою чергу, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює не спірні правовідносини у даній справі, а правовідносини, у яких обов'язок проведення професійної оцінки встановлюється для відповідача саме у разі виконання ним зобов'язання відшкодувати шкоду потерпілій особі, взятого за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, з положень п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та без експертизи пошкодженого майна. В даному випадку дії страховика (позивача) щодо перерахування страхового відшкодування безпосередньо особі (авторизованому сервісному центру), яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу, переконливо свідчать про досягнення відповідної згоди між сторонами генерального договору страхування. Водночас, пунктом 2.5 договору страхування від 10.05.2012 передбачено визначення страхового відшкодування без врахування амортизаційного зносу у перший рік страхування (а.с.17). Згідно з ч.1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст.629 ЦК України). З матеріалів справи не вбачається визнання недійсним п.2.5 договору страхування від 10.05.2012 року. Крім того, ані Законом України «Про страхування», ані договором страхування, що укладені між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності. Відтак, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку рахунку-фактура №АВ-00567 від 05.06.2012 року, виставленого «ПП [PERSON]». Положеннями ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» також не передбачено проведення саме суб'єктами оціночної діяльності професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу. Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. Верховним Судом України у листі від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме стягнення з ПрАТ «СК «УНІКА» на користь ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» суму завданої майнової шкоди (в порядку регресу) в розмірі 2115,25 грн., та витрати на оплату судового збору у розмірі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України,

Outcome: approved