Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 14.07.2008 року уклали кредитний договір №CVSNGA00000165. Відповідно до умов договору Банк надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 61709,44 доларів США строком до 15.07.2023 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки № CVSNGA00000165. [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований за в с. Мамаївці, вул. Д.Загули, 5, Кіцманського району, Чернівецької області. Вказує, що Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, а саме, надав [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] в свою чергу не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору Зазначає, що 21.11.2012 року судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок в с. Мамаївці, вул. Д.Загули, 5, Кіцманського району, Чернівецької області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Також вказує, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки мешканці в добровільному порядку не звільнили житловий будинок, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідачів, [PERSON] та [PERSON], позов не визнав, оскільки позовні вимоги не мотивовані та виселення без надання іншого приміщення є безпідставним. Представник служби у справах дітей просила відмовити в задоволенні позову, так як в будинку який є предметом іпотеки зареєстровані та проживають малолітні діти, яких не можна виселяти. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних пістав. Так судом встановлено, що 14.07.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та мельничук Р.В. уклали кредитним договір №CVSNGA00000165, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 61709,44 доларів США строком до 15.07.2023 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором у той же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №CVSNGA00000165, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] надала в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розміром 206,50 кв. м., житлова площа 115,10 кв. м., розташований в с. Мамаївці, вул. Д. Загули, 5, Кіцманського району, Чернівецької області, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Мамаївської сільської ради 25.05.2005 року та зареєстрованого в Кіцманському РБТІ 25.05.2005 року в реєстрову книгу №9, за реєстровим №1813. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21.11.2012 року, вирішено: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVSNGA00000165 від 14.07.2008 року, звернути стягнення на житловий будинок №5 з господарськими будівлями та спорудами по вул. [PERSON] в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк»; виселити [PERSON], [INFO], з вищевказаного житлового будинку зі зняттям її з реєстраційного обліку. Крім того встановлено, що згідно довідки №570 від 13.03.2015 року виданої виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, до складу сімї [PERSON], [INFO], входять, зареєстровані і проживають за адресою [INFO]: [PERSON]П, [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Вимогою ч. 1\~ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено в ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ст. 157 ЖК України встановлено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 166 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем . Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Статтею 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року та ратифікованої Постанової ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови від 33.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні виходити із того,чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Згідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Так вбачається, що ч. 2 ст. 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 18.03.2015 року. Таким чином, враховуючи те, що житловий будинок який є предметом договору іпотеки, придбаний не за рахунок отриманого кредиту, та той факт що в вищевказаному будинку проживають малолітні діти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку виселення без надання іншого жилого приміщення суперечить нормам закону та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed