Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.02.2011 року, що утворилася станом на 30.04.2017 року, загальною сумою 64329 грн. 91 коп. На обгрунтування вимог у заяві зазначено, що на підставі вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір за умовами якого Банк також має право в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Проте, взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, відсотків, а у випадку порушення договору сплаті пені та штрафів, не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує і не заперечує винесенню заочного рішення суду (а.с.2). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.44), причини неявки суду не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Оскільки представник позивача не заперечує заочному розгляду справи, про що зазначив у поданому клопотанні, справу можливо розглянути у відсутності сторін у порядку заочного провадження за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За приписом ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Із представлених доказів вбачається, що 28.02.2011 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6300 грн. на платіжну карту (а. с. 7). Згідно поданого позивачем розрахунку, станом на 30.04.2017 року розмір заборгованості відповідача перед банком становив 64329,91 грн., з яких: кредит 6296,99 грн., проценти за користування кредитними коштами 51393,40 грн., пеня та комісія 3100 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина) і штраф 3039,52 грн. (процентна складова) (а. с. 5-6). При цьому, як зазначено у позові, наведений розрахунок проведений відповідно до положень викладених в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. Проте жодних підтверджень того, що витяг з обслуговування кредитної картки «Універсальна», зазначених умов і правил, були підписані позичальником й оригінали цих документів отримані останнім, суду не надано. А тому, з урахуванням положень ст.ст. 207,1055 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. [PERSON] така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року. З розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» видно, що за користування кредитом, з дня укладення договору, відповідачу нараховувались проценти у розмірі 30,00%, які з 01.09.2014 року збільшені до 34,80% , а з 01 квітня 2015 року до 43,20%. Доказів не погодження зі збільшенням відсотків позичальник суду не представив і жодних заперечень не надав. З урахуванням викладеного, а також приписів ст.ст. 526,527,1049,1054,1056-1 ЦК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в сумі 6296,99 грн. та процентах за користування кредитом 51393,40 грн. Щодо вимог про стягнення зі [PERSON] пені та комісії, штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процентна складова), то, на переконання суду, вони є безпідставними, оскільки безпосередньо анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалося вище, не укладалося. При вирішенні питання розподілу судових витрат слід виходити з положень ст.88 ЦПК України за якими відшкодування присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial