Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 231342 - CRED від 30 травня 2008 року з [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором у розмірі 6060,41 дол. США та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог , позивач зазначив, що відповідно до умов вищевказаного договору позивач перерахував кредитні кошти на картрахунок 6000,00 дол. США на термін до 21 травня 2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік. Однак в порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом не виконує, його заборгованість за кредитним договором складала 47816,62 грн.. Зобов,язання за вказаним договором забезпечено договором поруки укладеним з поручителем [PERSON] [PERSON] до суду звернулася з зустрічною позовною заявою, з урахуванням її уточнень, до [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в якій просить: визнати недійсним договір поруки від 30.05.2008 року укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] за виконання [PERSON] зобов,язань за кредитним договором від 30.05.2008 року № 231342 - CRED , згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в сумі 6000 дол. США. В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначила, що заочними рішеннями Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.12.2010 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 11728 грн. 42 коп. та заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2009 року стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 36088,20 грн. що еквівалентно 4723,59 дол. США .. Позивач зазначила, що ніколи не укладала з ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір поруки від 3.05.2008 року за виконання [PERSON] забов,язань за кредитним договором № 231342 - CRED , згідно якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6000 грн. Підпис [PERSON] який міститься у договорі поруки від 30.05.2008 року не є підписом [PERSON] , що підтверджується висновком судово почеркознавчої експертизи від 20.12.2017 року . Таким чином , [PERSON] не давала своєї свідомої згоди та відсутнє її волевивлення на укладання договору поруки від 30.05.20008 року , а тому вона вважає, що є всі підстави для визнання договору поруки від 30.05.2008 руку недійсним. 01 листопада 2010 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито та справу призначено до попереднього судового засідання . Ухвалою суду від 10 листопада 2010 року справу призначено до судового розгляду . 28 грудня 2010 року ухвалено заочне рішення. 02 листопада 2016 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення. 15 листопада 2016 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2010 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному провадженні. 22 листопада 2017 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про об,єднання позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором по справі №2-4613/2009 . Ухвалою суду від 17 січня 2017 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором об,єднано в одне провадження з цивільною справою №2-4613/2009 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . 09 лютого 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину. Ухвалою суду від 01 березня 2017 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором об,єднано в одне провадження з зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину. 01 березня 2017 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування документів та призначення судової почеркознавчої експертизи. 09 березня 2017 року ухвалою суду витребувані документи для проведення судової почеркознавчої експертизи та по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 29 вересня 2017 року провадження по справі відновлено ,в зв,язку з неможливістю проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 01 листопада 2017 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 15 лютого 2018 року цивільну справу разом з висновком судової почеркознавчої експертизи повернуто до суду. Ухвалою суду від 15 лютого 2018 року провадження по справі відновлено. Представник позивача в судове засідання не з,явився , надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. До суду надав письмові заперечення проти зустрічного позову, посилаючись на його необгрунтованість . В задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з,явився. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з,явився, зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі , просив задовольнити. В задоволенні первісного позову просив відмовити в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 231342 CRED , згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував кредитні кошти на картрахунок 6000,00 дол. США на термін до 21 травня 2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік. Відповідно до умов вищезазначеного договору, відповідач прийняв на себе зобовязання щодо використання отриманих коштів на вказані в договорі цілі, забезпечення повернення кредиту, відсотків за його використання. З розрахунку суми заборгованості по договору № 231342 CRED від 30.05.2008 року станом на 01.07.2010 року вбачається, що загальна заборгованість за кредитом становить 1486,49 доларів США , що еквівалентно 11728,42 грн. . Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов,язань за договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір поруки від 30.05.2008 року . Як вбачається з договору поруки від 30.05.2008 року [PERSON] поручилася перед ПАТ КБ «Приватбанк» , за виконання [PERSON] в повному обсязі усіх обовязків , що виникли з договору . Згідно п. 4 договору поруки у випадку порушення виконання [PERSON] поручитель [PERSON] відповідає перед ПАТ КБ «Приватбанк», як солідарні боржники , у тому ж обсязі ,що [PERSON], включаючи сплату основного боргу за кредитом , відсотків , комісій , винагород , штрафів, пені, відшкодування збитків. Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Сума заборгованості відповідачів станом на 01.07.2010 року складає 11728,42 грн., розрахунок якої знаходиться в матеріалах справи. Відповідачі в установлений строк зобовязання не виконали. Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 цієї ж статті ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.ч.1,3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У пункті 8 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз'яснення про те, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, частиною 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Ухвалою суду від 01 листопада 2017 року призначалася по вказаній справі судова почеркознавча експертизи, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконано підпис у договорі поруки від 30.05.2008 року укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ( за виконання [PERSON] зобов,язань за кредитним договором від 30.05.2008 року №231342 CRED, згідно якого кредитор -ЗАТ КБ ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 6000 дол. США) [PERSON]? Згідно висновку судово -почеркознавчої експертизи №17352/25791 по справі №2-6208/10 , складного судовими експертами ХНДІСЕ ім. Бокаріуса від 20.12.2017 року , підпис від імені [PERSON] в договорі поруки від 30.05.2008 року , укладеному між «ПриватБанк» та [PERSON] , розташований в графі «Поручитель» виконаний без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів , не [PERSON], а іншою особою . У ст. 216 ЦК зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2008 року підлягають частковому задоволенню, а саме з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 6060,41 дол. США, та відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 478,17 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., сплачені позивачем при подачі позову до суду. Як встановлено по справі, [PERSON] договір поруки не підписувала, а тому його слід визнати недійсним з моменту його укладання та зустрічний позов задовольнити. \~\~\~\~ Документально підтверджені витрати, які понесла позивачка за зустрічним позовом згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~слід покласти на відповідачів за зустрічним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати пов,язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат за зустрічним позовом на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути в рівних частках з відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] на користь [PERSON] документально підтвердженні судові витрати 551,20 грн. судового збору за подачі заяв про перегляд заочного рішення , 8000 грн. витрат за проведення судово- почеркознавчої експертизи та , а всього на суму 8551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial