Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Первісний позов мотивовано тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, через непорозуміння, а тому позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб розірвати. Позовні вимоги аргументовані тим, що у сторін спору за час шлюбу народилась дитина [PERSON] 24.03.2016року народження, який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає коштів на утримання дитини, хоча зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач вказує, що вона не працює, самостійного доходу не має, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна мотивовано тим, що між сторонами спору 06.08.2012р. був зареєстрований шлюб, за час шлюбу народилась дитина, сімейне життя в сторін спору не склалось. У сторін спору виник спір щодо порядку користування та поділу спільно нажитого майна, оскільки відповідач відмовляється вирішити спір в досудовому порядку, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Відповідач- позивач подав до суду відзив на первісний позов в якому вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечував, вимогу про стягнення аліментів визначає частково в ромірі 746 грн. на дитину щодо аліментів на дружину заперечував в повному обсязі, зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Позивач та його представник за первісним позовом позов підтримав в повному обсязі проти визнання зустрічного позову заперечував. Відповідач за первісним позовом та його представник проти розірвання шлюбу не заперечував, вимогу про стягнення аліментів визначає частково в розмірі 1600 грн. на дитину та 500 грн. щодо аліментів на дружину заперечував в повнмоу обсязі, зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ВМУЮ у Вінницькій області серія І-АМ, №125053 між сторонами спору 06.08.2012р. укладено шлюб. ( а.с.6) Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. ( а.с. 9) Згідно довідки ОСББ « Наш дім Пирогова 86» від 12.12.2017р. позивач разом з дитиною [PERSON] проживають за адресою [INFO]. (а.с.12). Судом встановлено, що у зустрічному позові позивач просить суд поділити наступне майно телевізор PHILIPS - 6 500 грн, пральна машинка LG - 5 000 грн. Холодильник SAMSUNG - 8 000 грн. компютер BRAVO - 3 000 грн Монітор LG - 3 000 грн, пилосос PHILIPS - 1 500 грн., праска PHILIPS - 800 грн., планшет LENOVO - 2 000 грн., нетбук LENOVO - 3 000 грн. Вказує, що загальна сума даного майна 29 800 гривень. Проте, суд бере до уваги, що жодного доказу, в тому числі чеку, квитанції, на підтвердження вартості товару та того, що саме даний товар придбано сторонами спору суду не надано. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено,що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав. ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч. 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ майна в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. ч.2 ст. 367 ЦК України встановлено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеною з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. ч. 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власнос¬ті подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере о уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено за домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно п. 22 ППВС України № 11 від 21.12.2007р. - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Згідно з п. 23 Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частини 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. ч.3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. ч.3 ст. 109 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а також права їхніх дітей. ч.2 ст.112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. ст.150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька або у твердій грошовій сумі. ч.1 ст. 182 СК. України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. ч.1 ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою заявника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття ч.1 ст.191 СК України, якою встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Щодо вимог первісного позову, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та враховуючи визнання відповідачем-позивачем вимоги щодо розірвання шлюбу, суд вважає вимогу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки шлюб фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, а тому його необхідно розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів суд враховує часткове визнання відповідачем позову в розмірі 1600 грн., а також бере до уваги, що позивачем за первісним позовом не надано суду доказів про спроможність відповідача платити аліменти в заявленому розмірі, а тому суд вважає стягувати з [PERSON], [INFO] код [NUMBER], аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON], 24.03.2016р.н. в сумі 1600 грн. щомісячно, починаючи з 27.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON], [INFO] код [NUMBER] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 27.12.2017 до досягнення дитиною трьох років. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна а саме поділу: телевізор PHILIPS - 6 500 грн, пральна машинка LG - 5 000 грн. Холодильник SAMSUNG - 8 000 грн. компютер BRAVO - 3 000 грн Монітор LG - 3 000 грн, пилосос PHILIPS - 1 500 грн., праска PHILIPS - 800 грн., планшет LENOVO - 2 000 грн., нетбук LENOVO - 3 000 грн. відповідач- позивач вказує, що загальна сума даного майна 29 800 гривень. проте, суд визначаючись щодо даного позову суд бере до уваги, що жодного доказу, в тому числі чеків, квитанції, на підтвердження вартості товару та відповідно ціни позову щодо того, що саме даний товар придбано саме сторонами спору суду не надано, а відтак суд вважає вимоги зустрічного позову необгрунтвоаними та непідтвердженими належними доказами, та вважає в задоволенні позову відмовити. Відповдіно до ст. 141 ЦПК України суд вважає стягнути з [PERSON], [INFO] код [NUMBER] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за вимогу рпо розірвання шлюбу в сумі 640 грн. та стягнути з [PERSON], [INFO] код 3238905039на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в сумі 640 грн. Враховуючи викладене вище та

Outcome: partial