Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 28.03.2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № K3V0AK22285599. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5774,97 доларів США на термін до 28.03.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між 28.03.2007 року ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] є солідарним боржником у кредитному зобов`язанні. З підстав неналежного виконання умов кредитного договору у [PERSON] перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 23.04.2014 року становить 1562,97 доларів США. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості у розмірі 1562,97 доларів США, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] 18.10.2014 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про припинення Договору поруки від 28.03.2007 року. Вимоги зустрічного позову [PERSON] обґрунтував тим, що умовами Договору поруки було погоджено суму кредиту у розмірі 4236,78 доларів США та процентну ставку 12,12% річних. 31.12.2008 року ПАТ «КБ «Приватбанк» повідомив [PERSON] про те, що процентна ставка за кредитом зросла до 15,24% річних. Проте, про такі суттєві зміни умов кредитного договору [PERSON] повідомлений не був. У зв`язку з тим, що обсяг цивільно-правової відповідальності поручителя було збільшено, про що його не повідомлено, [PERSON] просить суд припинити Договір поруки від 28.03.2007 року. До початку судового засідання представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявами про застосування строків позовної давності та просили відмовити у задоволенні позову. [PERSON] до суду звернулась із заявою про розгляд справи без її участі, проти первісного позову заперечувала у повному обсязі. [PERSON] до суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, проти первісного позову заперечував у повному обсязі, вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що 28.03.2007 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № K3V0AK22285599. (т. 1 а.с. 9-11) Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав позичальнику готівковий кредит у розмірі 4236,78 доларів США на строк з 28.03.2007 року по 28.03.2012 року, 1239,64 долари США на сплату страхових платежів та 42,37 доларів США винагорода за надання фінансового інструменту. Щомісячний платіж на Договором складає 103,20 доларів США з 28 по 02 число кожного місяця. Як вбачається із Заяви про видачу готівки № 1 від 28.03.2007 року, [PERSON] отримала 4236,78 доларів США готівковими коштами. (т.1 а.с. 12) З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між 28.03.2007 року ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] є солідарним боржником у кредитному зобов`язанні. (т. 1 а.с. 13) Причиною спору стала відмова відповідача у добровільному порядку виконати умови кредитного договору. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом достовірно встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а [PERSON] порушила графік погашення заборгованості. Самим відповідачами визнається фактично наявність заборгованості перед Банком. Відповідачі, звертаючись до суду із заявою про застосування строку позовної давності, обґрунтували, що 08.05.2009 року позичальник порушила виконання вимог кредитного зобов`язання. І саме з цієї дати починається відлік 3-річного строку позовної давності на звернення до суду. За таких обставин, він сплинув 08.05.2013 року, а позивач з цим позовом звернувся до суду 20.05.2014 року. Крім того, автомобіль ЗАЗ 110307 08.05.2009 року був реалізований позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Так, в матеріалах справи міститься Акт прийому автомобіля позичальника [PERSON] від 02.03.2007 року щодо передачі автомобіля ЗАЗ 110307 з метою його реалізації. (т.1 а.с. 53) На судовий запит позивачем було надано відповідь, що 08.05.2009 року від реалізації предмету застави було погашено заборгованість за кредитом у розмірі 2577,92 долари США. Однак, зазначаючи у відповіді на запит про надання суду виписки по розподілу вказаних коштів між рахунками за кредитним договором, позивач вказаний документ до суду не надав, як і не надав меморіальний ордер, про який також зазначено. (т. 2 а.с. 53) Враховуючи те, що обидві сторони визнають факт реалізації заставленого автомобіля 08.05.2009 року в рахунок погашення заборгованості, суд вбачає цей факт таким, що доказуванню не підлягає. Стосовно пропуску строку позовної давності позивачем на звернення до суду з цим позовом, суд вбачає наступне. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 5 ст. 259 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так, з умов кредитного договору вбачається, перш за все що таке погашення боргу має здійснюватись щомісячними платежами, тобто частинами. У разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15, зазначено, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Реалізувавши предмет застави, а саме автомобіль, 08.05.2009 року позивач за первісним позовом фактично змінив строк виконання кредитного зобов`язання, чим змінив і строк обчислення позовної давності. В матеріалах справи відсутні дані про те, коли саме позивач звернувся за реалізацією предмета застави, однак проводячи обрахунок навіть з дати самої реалізації, а саме з 08.05.2009 року, 3-річний строк позовної давності вбачається судом пропущеним, з огляду на те, що до суду позивач з цим позовом звернувся 20.05.2014 року. Враховуючи те, що позивачем було порушено строк позовної давності звернення до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову у повному обсязі. В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] зазначив, що відповідно до п. 7.1. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлено в розмірі 12,12 процентів річних. 31.12.2008 року позивач повідомив листом [PERSON] про збільшення процентної ставки до 15,24%. (т. 1 а.с. 63) Однак, [PERSON] повідомлений про збільшення відсоткової ставки не був. У зв`язку з тим, що обсяг цивільно-правової відповідальності поручителя було збільшено, про що його не повідомлено, [PERSON] просить суд припинити Договір поруки від 28.03.2007 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором (п. 11 договору поруки). Частина 1 ст. 559 ЦК України в редакції Кодексу, чинній на момент звернення Банку з цим позовом передбачала, що Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Однак, наразі чинна редакція ЦК України, передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Таким чином, у разі зміни умов кредитного зобов`язання без згоди поручителя, поруки не припиняється, а діє в тих межах, що існували до змін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов також не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed