Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач 02 жовтня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №1959, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 373 700,00 грн. Рішенням жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2012 року задоволено позов [PERSON], до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними, яким визнано дійсним договір кредиту 1959 від 06.12.2017 року укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в сумі 1 134 438,49 грн.. з якої: заборгованість за кредитом - 345 674,00 грн.; заборгованість за відсотками - 652 718,98 грн.; інфляція за кредитом - 45 576,79 грн.; інфляція по відсоткам - 90 468,72 грн. та судові витрати. В ході розгляду справи замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] (а.с.60). Учасники справи про день, час і місце судового розгляду повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. В судове засідання позивач в особі свого представника не з'явився. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.55). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про причини неявки не надавав. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності та відзиву на позов не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач фактично судову повістку з копією уточненої позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 06 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено договір кредиту № 1959, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 373 700,00 грн., строком користування до 01 грудня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,5% річних (а.с.69-71). На підставі заяви на видачу готівки №1 від 06.12.2007 року [PERSON] надано кредитні кошти (а.с.74). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2012 року визнано договір кредиту 1959 від 06.12.2007 року, укладений між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Жовтневого відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» недійсним у частині зазначеного у договорі позичальника - [PERSON] Визнано дійсним договір кредиту 1959 від 06.12.2007 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Жовтневого відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (а.с.64-68). Отже, позивач умови кредитного договору виконав - кредит надав, але позичальник в порушення умов кредитного договору допустив прострочення повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, станом на 18.07.2017 року його заборгованість перед банком складає 1 134 438,49, із якої: заборгованість за кредитом - 345 674,00 грн.; заборгованість за відсотками - 652 718,98 грн.; інфляція за кредитом - 45 576,79 грн.; інфляція по відсоткам - 90 468,72 грн. та судові витрати (а.с.12-14). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи щодо судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, його вимоги задоволено, тому із співвідповідачів у рівних частках належать до стягнення документально підтверджені судові витрати у сумі 17 016,58 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved