Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулось в суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 03.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.7 умов та правил надання банківських послуг власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість у сумі 18164,65 гривень, з яких: 2664,12 грн. заборгованість за кредитом, 9897,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,4261,92грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 гривень - штраф (фіксована частина), 841,17 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначив, що кредитну картку не отримував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення. До даного висновку, суд дійшов зі слідуючих підстав. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.03.2007 року [PERSON] підписав заяву на отримання кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12-17). Відповідно до довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, клієнта [PERSON] по рахунку 5457082954840018, старт карткового рахунку відбувся 30.03.2007 року, остання зміна кредитного ліміту відбулась 28.01.2009 року (а.с.10). Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.7 умов та правил надання банківських послуг власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 12-18). Станом на 31.07.2015р. виникла заборгованість перед банком по кредитному договору в розмірі 18164,65грн. (а.с.7-9). Відповідач [PERSON] підтверджує факт підписання заяви на отримання кредитної картки, однак факт її отримання та використання кредитних коштів заперечує. Однак, в матеріалах справи наявний гарантійний лист від 24.11.2014 року за підписом [PERSON] в якому останній зобовязується до 01.12.2014 року виконати перед ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязання за кредитним договором від 03.03.2007 року та погасити заборгованість (а.с.52-53). Тим самим гарантійним листом, відповідач підтверджує факт отримання кредитних коштів від ПАТ КБ «Приватбанк» та не можливість застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Норми ст.ст. 509, 623 625 ЦК України зазначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України). Судом встановлено, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості по кредитному договору. Однак, за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення зобовязання, не може перевищувати один рік(пункт перший ч.2 ст. 258ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до ст. 253ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, а до суду він звернувся лише 06.10.2015 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову, тобто в розмірі 450 грн. (4261, 92 грн. 3811, 92грн. = 450 грн.). Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою ВСУ у постанові від 03 вересня 2014 року № 6-100цс14, яка є обовязковою відповідно до ст. 360 7 ЦПК України. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ Про судовий збір суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 1218,00грн.

Outcome: partial