Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач 11.09.2017 року звернулась д осуду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 36860,00 грн. Станом на 25.07.2017 року заборгованість не погашена, у звязку з чим станом на 05.09.2017 року інфляційне відшкодування згідно індексу інфляції на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, становить 34142,02 грн., відсотки за користування грошовими коштами (3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України) становить 3320,48 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь наведену інфляційні витрати та три відсотка річних за користування грошовими коштами на загальну суму 37462,50 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Позивач на призначене судове засідання не зявилась однак представник позивача [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав наведених у позові, також не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, повістка про виклик до суду разом з листами з рекомендованим повідомленням повернулась до суду з відміткою про відмову адресата від одержання, у звязку з чим згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ст. 280, ч.4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08.07.2014 року ЄУН 714/300/14-ц, провадження №2/714/137/14, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 36860,00 грн. (а.с.6-7). На підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08.07.2014 року та виконавчого листа №14.4-204/3877 від 13 серпня 2014 р. про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 36860,00 грн. виникає зобовязання про сплату коштів. Як вбачається з листа Герцаївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області №14.4-204/3877 від 25.07.2017 року, станом на 25.07.2017 року на виконанні перебуває виконавчий лист №2/137/179/14 від 13.08.2014 року виданий Герцаївським районним судом щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 36860,00 грн., яка на даний час не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчиняти певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ІДК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання, що і було допущено відповідачем [PERSON], при не виконані як рішення суду, так і виконавчого листа, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. У ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначені боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку відшкодування втрат та 3% річних проведений в межах строку позовної давності, станом на 05 вересня 2017 року інфляційні втрати та відсотки за користування грошовими коштами у звязку із невиконанням рішення суду [PERSON] згідно ч.2. ст. 625 ЦК України перед [PERSON] становлять: інфляційне відшкодування згідно індексу інфляції (на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України) - 34142,02 грн.; відсотки за користування грошовими коштами (3% на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України) - 3320,48 грн. Всього в сукупності заборгованість складає 37462,50 грн.(а.с.9, 12). Даючи оцінку наведеному розрахунок суд дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат за час прострочення та 3% річних від простроченої суми заборгованості розраховано вірно. Так як відповідачем на період розгляду справи зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконано, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційне відшкодування згідно індексу інфляції та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 37462,50 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 509, 510, 526, 610, 625 ЦК України та

Outcome: approved