Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач 05.05.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що він є власником особового рахунку квартири за адресою : [ADDRESS]. Крім нього, в квартирі також зареєстрована його дружина [PERSON] на племінник [PERSON] , що підтверджується довідкою форми № 3. Зазначає, що на даний час відповідач прописаний (зареєстрований) за вищевказаною квартирою, хоча фактично, вже більше року та по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з*являється, особливо після того, як підняв з ним питання про хоча б часткову оплату комунальних послуг. Вказує, що оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає , виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим порушуються його права, тому змушений звернутися за захистом до суду з огляду на те, що постійно самостійно сплачує всі рахунки за комунальні та інші послуги (обслуговування прибудинкової території тощо). Посилаючись на ст.ст. 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою : [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з обставин викладених в позові та просили задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з посиланням на те, що спірну квартиру не залишав і не переходив на інше місце проживання. Зазначав, що дійсно протягом останнього року періодично ночує у своїх друзів, знайомих, іноді в своєї бабусі. Це визвано тим, що з позивачем та його дружиною виникають скандали. В квартирі знаходиться належне йому майно, має ключ від квартири, іншого житла не має і є сиротою, а тому просили в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду до участі в розгляді справи залучено [PERSON], яка позов також підтримала та просила задовольнити. Зазначала, що відповідачу не чинилися перешкоди в користуванні квартирою. В судове засідання 02.03.2016 року не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без її участі. Треті особи - представник Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 90, представник - Оболонської районної вм.Києві державної адміністрації в судові засідання не з'являлися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Від Оболонської районної вм.Києві державної адміністрації надійшли заперечення на позов в яких просили відмовити в позові. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третіх осіб. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю особу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру [NUMBER] виданого 08.02.1985 року [PERSON] на сім*ю з 4 осіб, а саме : [PERSON], дружину [PERSON], сина [PERSON] та [PERSON] отримав двокімнатну квартиру, загальною площею 39,8 кв.м. за адресою : [ADDRESS]. Як убачається з довідки форми № 3 вищевказана квартира є державною і в ній зареєстровані [PERSON] [INFO] з 31.03.1988 року, котрий на даний час є наймачем, [PERSON], [INFO], - племінник з 05.04.2007 року, [PERSON] дружина , [INFO] - з 05.06.2014 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] будучи неповнолітнім був зареєстрований за місцем проживання своєї матері , яка померла. Як пояснював позивач в судовому засіданні, відповідач в спірній квартирі не проживає з січня 2015 року і в квартирі перестав проживати через те , що не сплачував квартирну плату та комунальні послуги. Зазначав, що у сестри були борги перед Банком і він вимушений був брати квартирантів, щоб розрахуватися . Квартиранти проживали 1,5 роки до вселення відповідача, котрий в подальшому добровільно залишив житло. Відповідач суду пояснював, що після смерті матері він вимушено залишив квартиру, оскільки позивач його докоряв, що він не платить за житло, не робить ремонт в своїй кімнаті, і у них виник конфлікт. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад два роки, проте вона його часто бачить на Водогоні. Причина його не проживання в квартирі їй не відома. Свідок [PERSON] суду пояснював, що відповідач проживав в спірній квартирі в 2016 році. Також зазначав, що зі слів [PERSON] , йому відомо , що є конфлікт щодо користування квартирою і він вимушено проживав по різних квартирах . Свідок [PERSON] суду пояснював, що в січні 2016 року був вдома у відповідача в квартирі по Дніпроводській, потім просився до нього ночувати [PERSON], говорив , що з дядєю в нього скандали. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою бабусі відповідача, по лінії батька, суду пояснювала, що відповідач проживав з батьками на Водогоні в м.Києві. Коли померла у відповідача мама, то він залишився проживати на Дніпроводській, і як дитина ходив поїсти, то до однієї бабусі, то до іншої. З літа 2016 року , зі злів сестри відомо, що [PERSON] перестав проживати в квартирі, оскільки з позивачем у нього виникли конфлікти із-за квартири. Відповідно до положень ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому житловому приміщенні, якщо вони були відсутні протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст.214 ЦПК України. Статтею 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з ч. 2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Зі змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин понад строк визначений ст.71, 72 ЖК України позивач доводив суду лише поясненням свідка [PERSON] Інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог позивач не надав. Разом з тим, відповідач суду пояснював, що не може проживати в спірному жилому приміщенні через конфлікт зі своїм рідним дядьком, позивачем по справі, про що також пояснювали і свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постійним місцем проживання відповідача є спірна квартира , в якій на даний час є його майно . Іншого житла відповідач не має. Окрім того, слід зазначити, що позивач суду пояснював, що він зробив ремонт в своїй кімнаті , в кімнаті відповідача ремонт не робив. Такі пояснення підтверджують той факт, що між сторонами склався конкретний порядок користування житловими приміщеннями і що позивач продовжував визнавати за відповідачем право користування спірною квартирою навіть до пред*явлення позову до суду. Питання щодо оплати за комунальні послуги не може бути підставою для позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а має вирішуватись в порядку, встановленому законом, при наявності спору. З огляду на викладене доводи позивача щодо не проживання відповідача в спірній квартирі понад строк визначений ст.ст.71, 72 ЖК України без поважних причин не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Одночасно, слід зазначити, що квартира є державною, а тому до правовідносин, що виникли між сторонами не може бути застосована ст.405 ЦК України, на яку також посилається позивач в своєму позові. Окрім того, зняття з реєстраційного обліку здійснює Комунальний концерн «Центр комунальногосервісу» № 90, який має статус третьої особи в даній справі, проте суди не покладають будь-яких зобов*язань на третіх осіб, а спори вирішуються судом лише між сторонами - позивачем та відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed